32 
eller åtminstone berörande varandra utan fientlighet. Denna 
utpräglade sällskaplighet hos eljes solitära steklar är högst 
egendomlig, helst då man känner den inbördes avundsjuka 
och stridslystnad, som dessa samma honor under nästa års 
jaktsäsong komma att lägga i dagen. Inga hanar få till- 
träde till dessa exklusivt feminina sammanslutningar. Vis- 
serligen stryka hanar ofta i sin rastlösa flykt förbi ingången, 
men deras försök till närmande uppmuntras ej. 
Stundom är det ett stort antal honor, som bebor sam- 
ma hålighet i marken. Under grästorven vid övre kanten 
av ett grustag i Östergötland sågos många Psammophila-ho- 
nor sitta och sola sig i siälva ingången till en tämligen vid 
hålighet, andra försvunno i ett mindre hål i bakgrunden, 
och ännu andra spatserade långsamt omkring utanför in- 
gången. Det var ett ständigt kommande till och bortflygande 
från denna håla, nästan som vid ett getingbo. De infång- 
ades därigenom att hålan en regnig dag, när alla steklarna 
vistades inomhus, tilltäpptes med en klorotormbegjuten näs- 
duk. Deras antal befanns vara ett 40-tal. Fabre omtalar 
sig under en bergbestigning i augusti månad ha träffat hund- 
ratals individer av denna stekel samlade under en sten. Han 
tror emellertid, att denna sammanslutning var tillfällig och att 
steklarna likt flyttfåglar i gemensamt tåg voro stadda på 
flyttning ned till slättens mildare klimat för att där övervintra. 
Detta kan dock ej vara den riktiga förklaringen. Steklar- 
na sammanbo i dessa gömslen ännu vid den kalla årstidens 
början och tillbringa där vintern. I oktober har jag sett 
sådana i gemensamma håligheter i marken samlade honor, 
som blott trögt rörde sig, enär skarpa nattfroster inträffat 
under föregående dygn. Dock stodo hålornas ingångar 
ännu vidöppna, och inga åtgärder hade vidtagits för att ute- 
stänga kölden. Det överlåtes tydligen åt snön att ombona 
vinterkvarteret, som blott ligger på några få cm. djup tun- 
der markens yta. Inga hanar övervintra. De ha dött redan 
