33 
vid den varma årstidens slut. Nästa vår sprider sig sällska- 
pet, och då är det också, såsom nyss omtalats, slut på det 
förutvarande goda kamratskapet. 
Erfarenhetens lärdomar. Bland alla de talrika steklar, 
med vilka jag under årens lopp formerat bekantskap, är 
det knappast någon, vars iakttagande berett mig så stor till- 
fredsställelse som just den ragghåriga sandstekeln. Hans 
lugna temperament, och kanske även hans jämförelsevis an- 
senliga storlek, gör det möjligt att komma på förtroligare fot 
med honom än med någon annan av hans likar, myrorna 
ingalunda undantagna. Dock har även denna sandstekel som 
andra djur sin behövliga portion av självbevarelsedrift, som 
kommer honom att vara väl på sin vakt mot allt, som före- 
faller honom misstänkt. Även de tre Psammophilor, som 
hade sin jaktmark på den lilla backen vid stranden, und- 
veko mig i början skyggt, då jag utan häftiga rörelser för- 
siktigt närmade mig på några stegs avstånd. De avbröto 
då sina sysselsättningar och ökade den neutrala zonen mellan 
oss med ytterligare några meter för att på tryggt avstånd iakt- 
taga, vad man hade att vänta sig av en varelse med så un- 
derligt utseende. Det var då ingen annan råd än att i tål- 
modig väntan slå sig ner på marken för att göra sin stor- 
lek mindre avskräckande och genom absolut stillhet söka 
ingiva förtroende. Vanligen började då stekeln om en stund 
sätta sig i rörelse med spanande svängda antenner och med 
framkroppen högt upprest för att få en tydligare överblick 
av situationen. Med tvekande, ryckvisa steg närmade han 
sig i sicksack och vågade slutligen återtaga sin avbrutna 
grävning, dock icke utan vaksamma sidoblickar på den objud- 
ne åskådaren. 
Detta var det vanliga förloppet vid den första bekantska- 
pen. Genom den dagligen upprepade erfarenheten om mi- 
na fredliga avsikter växte sedermera tryggheten förvånande 
3 — Orävsteklarnas liv. 
