35 
modsprövande. Med pincetten kunde jag då upplyfta både 
honom och larven för att söka bringa honom på rätt stråt. 
Fastän stekeln yttrade ett svagt missnöje genom en Ssurr- 
ning, visade han ingen förskräckelse, gjorde inga häftiga 
rörelser och släppte ej sitt byte, utan fortsatte lugnt sin 
väg, då han åter nedsattes på marken. 
Nu skulle det visserligen kunna invändas, att stekeln vid 
dessa försök hade sin uppmärksamhet så uteslutande kon- 
centrerad på besittningen av larven, att han av denna an- 
ledning föga beaktade obehaget av att känna sig gripas 
med pincetten. Detta ensidiga försjunkande i den tillfäl- 
liga sysselsättningen, utan att lägga märke till vad som till- 
drager sig runtomkring, är en sida i insekternas psykologi, 
som man snart får klar för sig vid iakttagandet av deras 
handlingssätt. På detta sätt kan det förklaras, att dessa 
samma steklar, som fördrogo min närvaro vid sina arbe- 
ten och t. o. m. mitt ingripande i dem, dock i början ej 
tilläto något närmande, då de vilade. 
Men svårare prov skulle jag underkasta mina steklar. 
Så småningom bragte jag det därhän, att jag med pincetten 
kunde upplyfta en av mina förtrogna steklar, då han utan 
sysselsättning sakta gick omkring på marken. Han surrade 
något under greppet, men visade ingen förskräckelse, utan 
lät sig tagas med handen, på vilken han utan rädsla gick 
omkring och lät sig förevisas för närvarande personer. Se- 
dan isen väl blivit bruten, kunde jag sedermera dag efter 
dag ånyo framkalla samma tecken till en varaktig förtro- 
lighet. a : 
Kanske var det ett ännu större förtroendebevis, som 
jag fick röna av en annan bland dessa steklar, vilken dock 
i början av vår bekantskap visat samma skygghet som de 
övriga och ej fördragit mitt närmande, ens då han var iv- 
rigt upptagen av sin grävning. Då jag en dag sökte hjälpa 
honom att gräva fram en larv, kröp han upp på min hand, 
