39 
en inträngande liten myra, att han ej mer vågade fortsätta 
arbetet utan flög bort. Han var nu försvunnen i omkring 
1, timme, varunder jag vid rovets gömställe avbidade hans 
återkomst. Efter denna tids förlopp kom han tillbaka och 
bar sitt byte till en plats på 30 stegs avstånd. Även denna 
långa, delvis gräsbevuxna sträcka tillryggalade han i så rak 
riktning, som det var möjligt. Här befanns han under sin 
frånvaro ha grävt en ny håla, vid vilken bytet nedlades. Det 
sist lagda ägget hade lossnat från sitt fäste men satt ännu, 
fastän krossat, fastklibbat vid larvens sida. Sedan stekeln 
släpat ner sin larv och åter kommit upp, drogs larven ännu 
en gång fram och befanns nu bära ett nytt ägg i det kros- 
sades ställe. 
Hade nu stekeln stannat kvar, så skulle han fått be- 
hålla sin larv utan upprepade kitsligheter från min sida. 
Men denna gång flög han bort för att ej mer återvända. 
Och ingalunda kan man undra över att stekelns energi nu 
var uttömd, då man betänker vad han uträttat på jämförelse- 
vis kort tid av nästan oavbrutet arbete. Han hade upp- 
grävt, fångat och förlamat en fjärillarv; han hade grävt 4 
hålor; han hade lagt 3 ägg; han hade burit sin förlamade 
fjärillarv 80 av mina steg, d. v. s. omkring 160 fot. Och 
allt detta på knappt 2 timmars tid. Han visade ett bättre 
omdöme än de förutnämnda, emedan han tog vara på sin 
uppgrävda larv, och därtill förspillde han ingen tid onödigt- 
vis med att fylla igen sina genom uppgrävningen delvis 
förstörda hålor. Ännu några dylika fall ha iakttagits (jfr. 
även jexp. 10), då steklarna tagit vara på sin ur hålan 
framdragna larv, men i dessa fall ha de inskjutit en hand- 
ling, om vars tydning någon tvekan skulle kunna uppstå. 
Flera steklar ha nämligen låtit den framdragna larven under- 
gå en förnyad paralyseringsprocess, i det de mycket ordent- 
ligt stuckit och malaxerat den ännu en gång. Kanske trod- 
de de, att larven ej var tillräckligt förlamad, utan själv 
