41 
sprungliga wägs förlängning, liksom hade han befarat att 
ha misstagit sig om avståndet, fastän han alltjämt syntes 
förvissad om att riktningen var den rätta. Ännu ett försök 
gjorde han att gå ut från hålan i samma riktning som 
förut, men då han även denna gång undvek skuggan, hade 
han ej någon framgång i sitt sökande. 
Nu borttogs den skuggande grenen, och då stekeln nästa 
gång kom tillbaka, låg hans fjärillarv fritt belyst av solen, 
upphöjd ett par cm. över marken på sin torra gren. På 6—7 
cm. avstånd tycktes stekeln varsebliva den, störtade fram 
ivrigare än förut, grep den och bar den till sin håla. 
CS RT UTN RA Osama vaser Me ck MIR BRG or bl TR LAR PRE Rear? SE fe år fl | 
Exp. 7. En stekel av samma art hade nyss grävt sin 
håla färdig och befann sig nu på väg för att hämta sin göm- 
da fjärillarv. Under hans frånvaro vidtogos följande för- 
ändringar. Några stenar och små hallontelningar, som stått 
på den högra sidan, och vilka stekeln under sina orienterings- 
slag bestigit och därför sannolikt gjort till sina ögonmärken, 
hade flyttats till vänstra sidan, som förut var fri från ojämn- 
heter. Himlen var mulen, så att föremålen ej kastade skug- 
ga. Verkan av dessa förändringar på stekeln vid hans 
återkomst var synnerligen påfallande. Han vandrade med 
sitt byte tvärs över hålans mynning utan att märka den. Ef- 
ter att ha passerat däröver gjorde han några tveksamma 
slag, vandrade därefter ett stycke tillbaka på den väg, på 
vilken han ditburit larven, lade denna ifrån sig och började 
söka, men även nu förgäves. Slagen blevo allt större, men 
även nu återvände han dock alltjämt till den rätta platsen. 
Slutligen återställde jag omgivningarna till sitt förra skick, 
och nu gick stekeln utan tvekan ner i sin kända håla, gräv- 
de upp litet sand, hämtade sin larv och drog ner den. 
rg En BER 
me 
I DaE 8. Medan en stekel av samma art höll på att fram- 
forsla sin fjärillarv till den färdiggrävda hålan. sökte jag 
