43 
strandsanden bildade en bukt in på den grå gångstigen. 
Denna stekel förfor vid sin återkomst alldeles som den när- 
mast föregående, i det han undvek att beträda det sand- 
beströdda fältet och i stället började söka ovanför detta, 
kanske med minne av att hålan skulle finnas på denna 
sida om sanden. Om en stund lade han larven ifrån sig 
och kunde nu söka bättre, beträdde sanden, fann hålan, 
hämtade och släpade ner sitt byte. 
Exp. 10. En stekel av samma art var sysselsatt med att 
gräva håla, vilket arbete han ibland avbröt för att besöka 
sin förlamade nattflylarv, som var upphängd mellan några 
grässtrån på ena 'sidan om en hög sandtuva. Tuvan hade 
branta sidor och var ungefär 40 cm. hög. Den täcktes på 
de övre två tredjedelarna av en mot sanden starkt avstickan- 
de kalott av mossa, övervägande rödbrun till färgen genom 
sporhusens tätt stående skaft. Nedanför mosskalotten stod 
gräsståndet, där larven var upphängd. Medan grävningen 
pågick, flyttade jag hela mosskalotten 30 cm. högre uppåt 
den i ungefär 45” vinkel stupande backen. Grässtråen med 
den upphängda larven stodo nu således i jämnhöjd med den 
utjämnade tuvans övre del. Då hålan var färdig och larven 
skulle hämtas, kunde stekeln ej återfinna den, ehuru han 
tydligen hade riktningen och gömställets ungefärliga läge 
ganska väl i minne. Vid nedslaget under ditflykten kom 
han nämligen först till rätta platsen, vid foten av grässtråen, 
men kände ej igen dem, utan sökte vid den högre upp pla- 
cerade mosskalotten, som tydligen var hans ögonmärke. Han 
återvände 7 eller 8 gånger till hålan för att med den som ut- 
gångspunkt orientera sig. Dock sökte han varje gång för- 
gäves, fastän han många gånger, såväl flygande som gåen- 
de, passerade så nära rätta platsen, att han snuddade vid 
grässtråen, på vilka larven hängde. Hade lukten vid sö- 
kandet spelat någon roll, så borde han ha uppdagat bytet, 
