44 
då han ofta passerade tätt förbi det på läsidan. Då det 
efter 1/4 timmes sökande var tydligt, att endast en tillfällig- 
het skulle låta stekeln återfinna sitt rov, lades detta vid hå- 
lan, där stekeln vid nästa besök fann det, bar ned det och 
började stänga. Larven drogs fram med en pincett och 
lades vid ingången. Stekeln stack den, drog åter ned den 
och fortsatte att stänga i stället för att, som de flesta av 
dessa steklar pläga göra, låta larven ligga och stänga den 
tomma hålan. å 
Exp. 11. En stekel av samma art hade nyss fullbordat 
sin håla och begav sig bort för att hämta sin larv. Under 
tiden förändrades utseendet av hålans omgivningar därige- 
nom att på några cm. avstånd därifrån två stenar lades, 
den ena av ett människohuvuds storlek, den andra stor som 
en utsträckt hand. Båda lades på motsatt sida till den, 
från vilken stekeln väntades komma, så att de ej skymde in- 
gången. Verkan härav var mycket påfallande. Då stekeln 
nått fram och kunnat väntas lägga sin börda vid ingången, 
gick han i stället förbi och började villrådigt röra sig fram 
och tillbaka. Om en stund hängde han upp sin larv mellan 
några sammanlutande grässtrån och gick tillbaka till hålans 
närhet. Flera gånger gick han förbi eller till och med mitt 
över ingången utan att han tycktes märka det. Han blev 
allt oroligare, gjorde allt längre slag och återvände ett par 
gånger till larvens första gömställe, men då han därifrån 
återkommit till hålan, vägrade han lika envist att erkänna 
den som sin. I ungefär 1/4 timme lät jag honom fortsätta sitt 
fruktlösa sökande. Därefter togos stenarna bort, medan 
han befann sig på något avstånd och ej märkte det. 
Verkan av detta återställande av hålans omgivningar 
till deras ursprungliga utseende var lika påfallande, ty då 
stekeln nu kom åter, gick han utan tvekan ned i hålan 
