12 
visa en hjälplös förvirring, då instinkternas maskinmässiga 
ledning under dessa omständigheter måste ge ett mycket 
otillfredsställande resultat. Men här ingriper i sällsynta fall 
hos vissa individer den oskattbara förmågan att även un- 
der mycket främmande omständigheter ändamålsenligt läm- 
pa sina handlingar efter situationens krav, och dessa spar- 
samma glimtar av ett gryende förstånd är det kanske, som 
i främsta rummet gör iakttagandet av grävsteklarna till en 
så fängslande sysselsättning. 
Grävsteklarnas larver erbjuda intet av särskilt intresse. 
Masklika, fotlösa och blinda, såsom alla gaddstekellarver, visa 
de åtminstone i början samma opalartat halvgenomskinliga 
färg som de flesta i mörker levande larver för att med till- 
växten vanligen bli mera ogenomskinligt gulvita. De flesta 
spinna före sin förpuppning en pergamentartad kokong, i 
vars yttre lager somliga inblanda sand, stundom i sådan 
mängd, att kokongen förefaller uteslutande förfärdigad av 
sammanklibbade sandkorn. Vanligare är, att oätbara rester 
av larvens foder, såsom flugvingar m. m., sammanklibbas 
till ett yttre hölje kring den egentliga kokongen. Såsom 
inspunna larver övervintra de flesta grävsteklar för att först 
vid följande sommars början inträda i puppstadiet. Några få 
övervintra som fullbildade steklar och visa då den egendom- 
ligheten att i större eller mindre sällskap sammansluta sig 
i gemensamma vinterkvarter, fastän de, då tävlan om jakt- 
bytena nästa år börjar, ej fördraga varandras grannskap. 
Vad som i det föregående blivit sagt, syftar i främsta 
rummet på den stora mängden av grävsteklar, som själva 
inreda sina larvkamrar och gå på jakt för att anskaffa pro- 
viant, kortligen vad man skulle kunna kalla självförsörjande 
grävsteklar. Men det finns andra, som ej göra sig förtjänta 
av denna hederstitel, utan blivit specialister i den ej just 
ovanliga levnadskonsten att utan eget arbete tillägna sig 
resultatet av andras. Detta är de parasitiska grävsteklarna, 
