10 
märgen av döda hallontelningar, ännu andra taga sin bo- 
stad i gamla vassrör eller helt enkelt i halmstråen på ett 
gammalt halmtak. Snart sagt varhelst man befinner sig, 
kan man därför finna material till undersökningar av ifraå- 
gavarande slag. 
Liksom hos gaddsteklar i allmänhet spela hanarna en myc- 
ket underordnad roll i allt som rör arbeten för avkomman. 
Smärtare och spensligare byggda och utan intresse för annat 
än blommornas honung och en vanligen hela sommaren ige- 
nom hejdlöst pågående flirt, äro de såväl fysiskt som psykiskt 
det svagare könet, som endast i sina förövrigt alldeles oblo- 
diga strider med sina rivaler lägga i dagen någon högre 
grad av energi. Detta i motsats till de mera robusta och 
av verksamhetslust sjudande honorna. Dessa ensamma an- 
lägga med svett och möda en ny barnkammare för varje 
ägg, som de producera. Ty det är icke här som hos my- 
rorna, att många larver uppfödas i gemensamma kamrar och 
äro beroende av anställda vårdarinnors godtycke och manna- 
mån vid matportionernas fördelning, vilket hos de fullbil- 
dade myrorna röjer sig i den ofta ytterst växlande storle- 
ken hos syskonen av samma kull. Grävsteklarnas larver 
få däremot ensamma förfoga över var sin lilla cell, i vil- 
ken enligt rättvisans krav magasineras ungefär lika mycket 
proviant som i syskoncellerna. Först därefter lägges äg- 
get, cellen tillslutes, och iden i mörker och ensamhet utkläck- 
ta larven får på egen hand hushålla med sin matportion. 
Detta är regeln. Men, såsom det skall ådagaläggas, saknas 
ej heller här hos vissa arter exempel på moderlig tillsyn 
och vård, mera liknande den hos fåglarna än hos myrorna 
och andra sociala insekter, hos vilka senare ju yngelvården 
besörjes av en tjänande klass, som själv är förmenad moder- 
skapets fröjder. 
Den kost, som grävsteklarna bjuda sina larver, är ute- 
slutande animalisk. Alla grävsteklar äro sålunda rovdjur, 
