Det är jämförelsevis sent som t. o. m. vetenskapsmännen 
börjat mer än i förbigående syssla med detta fängslande 
studieområde. Den litteratur, som har grävsteklarnas liv 
till föremål, är därför ej närmelsevis så rikhaltig som den, 
vilken i frodig yppighet växt upp kring de så länge uppmärk- 
sammade myrorna. Dock äga vi på detta område ett mäster- 
verk av hög rang, sådant som fransmannen Jean Henri 
Fabre's berömda »Souvenirs entomologiques», vari han, i 
form av spirituella, men stundom kanske väl ordrika kåse- 
rier, med en knappt överträffad iakttagelseförmåga och skild- 
ringskonst avslöjat en mängd överraskande drag ur insekter- 
nas liv. Till en mycket betydande del röra sig dessa studier 
just kring grävsteklarna, och det är blott en enkel gärd 
av rättvisa att erkänna, att Fabre varit den som mer än 
någon annan fästat uppmärksamheten på vilka skatter av in- 
tresse genom studiet av de solitära steklarnas liv stå att vinna. 
Med honom tävlar i iakttagelsens skärpa och detaljrikedom 
hans landsman Charles Ferton, en på Corsica bosatt artille- 
riofficer, som dock ej gjort sig mödan att i sin stil över- 
skrida den vetenskapliga ordknappheten och kärvheten. En 
särdeles vinnande framställningsförmåga utvecklar däremot 
det amerikanska forskarparet Georg och Elisabeth Peckham, 
som i sin uppmärksammade bok » Was ps, social and solitary» 
på ett livligt och medryckande, men icke desto mindre i 
hög grad förtroendeingivande sätt skildrat levnadsvanorna 
hos sitt lands grävsteklar. Den invigde kan ej utan över- 
raskning konstatera, huru dessa levnadsvanor detalj för de- 
talj överensstämma med de europeiska frändernas, ett ta- 
lande vittnesbörd om den seghet, med vilken de en gång för- 
värvade fördelaktiga instinkterna kunnat bibehålla sig oför- 
ändrade genom geologiska tiderymder, under vilka dock till 
det yttre påtagliga artskillnader framträtt. 
Den, som vill studera de solitära steklarnas liv, får ej 
vara rädd för gassande solsken. Barn av sol och värme, 
