49 
derliga vanan att fylla igen hålan, om marken ett stycke 
under ytan visade sig olämplig. Om däremot intet hinder 
för fortsatt grävning mötte, tillgrep han en metod för san- 
dens bortskaffande, som ej anlitas av Psammophila. Sedan 
hålan nått det djup, att stekeln kunde nedtränga med un- 
gefär halva kroppen, brukade han draga sig baklänges upp 
med en liten sandbörda, som fasthölls mellan frambenen och 
huvudets med långa hår beklädda undersida. I en häftig 
flyktsväng kastade han bort sanden, som sålunda ej belamrar 
ingången, och var i nästa ögonblick åter inne. Trots den 
raskhet, med vilken sabulosa arbetade, brukade hålans gräv- 
ning kräva bortåt en timme, ty det är endast helt små sand- 
bördor, som kunna fasthållas på det nämnda sättet, och 
stekelns flyktsvängar, innan arbetet är färdigt, bli därför 
mycket talrika. Det händer ibland att stekeln, i stället för 
att lyfta på vingarna, gående bär bort sin sandbörda ett 
stycke från ingången. I synnerhet i blåsväder brukar han 
använda detta tillvägagående för att ej vid varje flyktsväng 
låta sig av vinden bortdrivas ett stycke från arbetsplatsen. 
Särskilt på Ölands öppna marker, där vinden stryker ohejdad 
fram, tycktes denna stekel oftare än på andra ställen visa 
denna senare vana. Förövrigt använda sig somliga individer 
på en plats växelvis av den ena och den andra metoden. 
Provisorisk stängning. Även sedan hålan grävts färdig, 
visar sabulosa i sitt följande tillvägagående en betydande 
avvikelse från Psammophila. Den sistnämnda stekeln läm- 
nar sin håla öppen under den korta stund, som går åt för 
att avhämta det på en eller annan meters avstånd gömda 
jaktbytet. I allmänhet gynnas han av slumpen och finner 
vid sin återkomst allt i sin ordning. Men stundom visar 
det sig, såsom förut omtalats, att myror begagnat sig av 
hans korta frånvaro till att taga hans håla i besittning. 
Så mycket oftare borde detta inträffa för sabulosa, som nu 
4 Grävsteklarnas liv 
