50 
Ett avvikande fall. En sabulosa, som återvände från 
jakten med en nyss förlamad nattflylarv, fann vid återkoms- 
ten till sin håla, att han råkat gräva denna i ett alltför far- 
ligt grannskap av ett bo av svarta slavmyror. Myrorna 
ville genast bita sig fast vid larven, så att stekeln skynd- 
samt måste bära bort den. Eljes är denna stekel ej så rädd 
för myror som Psammophila, utan flyger ofta hotfullt sur- 
rande och själv oåtkomlig tätt över en närgången myras 
huvud och skrämmer på detta sätt bort henne. Men denna 
metod kunde fej här tillämpas, ty larven måste räddas. Se- 
dan han blivit bragt i säkerhet, återvände stekeln till en 
plats helt nära det av myrorna inkräktade området och grävde 
där en ny håla. Grävningen avbröts av en längre tids vila, 
varunder stekeln strök omkring i närheten. Efter sin åter- 
komst fullbordade han hålan, drog ned larven och stängde. 
Detta var en inom min erfarenhet enastående avvikelse från 
det vanliga tillvägagåendet, ty här grävdes hålan sedan 
jaktbyte redan anskaffats och låg väntande därbredvid. Un- 
der sådana förhållanden utelämnades den provisoriska stäng- 
ningen, som ju här skulle ha varit meningslös, men som jag 
dock i ett liknande fall sett iakttagas av den nedan omtalade 
Ammophila campestris. Det kan knappast bestridas, att 
denna sabulosa förstod att ändamålsenligt avpassa sitt hand- 
lingssätt efter de ovanliga omständigheterna. Men hennes 
långa frånvaro, medan larven låg öppet på sanden, visade 
sig ha haft en fördärvlig påföljd, ty då larvkammaren efter 
8 dagar öppnades, innehöll den i st. f. stekelns larv 5 stora 
parasitfluglarver, som förtärt fjärillarven. 
Ammophila urnaria. Enligt Peckhams livliga skildring 
liknar denna nordamerikanska sandstekel ej blott till utse- 
endet vår europeiska sabulosa. Dessa båda fjärran från 
varandra boende arter visa därtill i sina levnadsvanor en 
även i smärre detaljer gående överensstämmelse. Liksom 
