60 
nier av nära sammanboende individer, där man runtomkring 
sig på marken ser talrika sådana steklar i de olika stadier- 
na av sin verksamhet och där man därför utan stor tidspil- 
lan och möda kan få en inblick i deras liv. 
Några av mina bästa observationsplatser för stekellivet 
i allmänhet befunno sig på de sandiga och skogbeväxta 
strandterrasserna vid Ljungan i det inre av Medelpad. Där 
funnos också många campestris-kolonier. I en lång upp- 
försbacke, med tät skog ända intill kanterna, stiger vägen 
upp mot krönet av en långsträckt sandås, där skogen på 
södra sidan plötsligt övergår i leende ängsmarker, som raskt 
slutta ner mot den djupt liggande älven. Men på norra sidan 
om vägen står barrskogen tät som en mur, erbjudande det 
bästa vindskydd och kvarhållande solvärmen på ett sätt, 
som steklarna uppskatta för sin växande avkommas räkning. 
Just vid skogsbrynet, där en smal, trädfri markremsa täm- 
ligen brant sluttar ned mot vägen, funnos fläckar, där dessa 
steklar formligen vimlade, och där man från sin plats på di- 
keskanten hade den bästa överblick av deras livliga verk- 
samhet. | 
Denna sandstekel liknar 'mycket en liten sabulosa, men 
saknar dennas blå glans på den helsvarta bakkroppsspei- 
sen. Vanligen når han ej större längd än 17 mm. Liksom hos 
sabulosa gräves hålan, innan någon jakt ägt rum, och stänges 
likaledes provisoriskt i avbidan på något jaktbyte att lägga 
in däri. Grävningen utföres på samma sätt som hos sabulosa, 
i det stekeln i en häftig flyktsväng åt sidan kastar bort och 
sprider det upphämtade materialet, en metod, som tycks 
vara gemensam för Ammophila-arterna i allmänhet utom för 
A. Mocsaryi, som enligt Ferton i Sydfrankrike har vanan 
att flyga bort därmed till en viss punkt på omkring 1 m. 
avstånd och där hopa det i en liten konisk hög. Gången 
går nästan lodrätt ned till ett djup av 38—60 mm. Vid 
nedre ändan går larvkammaren ut därifrån i nästan våg- 
