67 
just i svängen släppande larven, så att denna slungades myc- 
ket längre bort. Därpå fullbordade han och stängde pro- 
visoriskt även denna håla. 
Exp. 3. En campestris sysslade med nygrävning av en 
håla. Medan han 'var nere, lades en nyss från en annan 
campestris tagen förlamad fjärillarv vid ingången. Sedan 
stekeln kommit upp, kastat bort sin sandbörda och åter 
skulle gå ner, fick han se larven, grep den och kastade 
utan vidare bort den 2 m. i en häftig flyktsväng. Sedan 
stekeln gått ner, lades larven för andra gången i samma läge. 
Stekeln förfor som förra gången, men kastade nu bort lar- 
ven endast 12 m. Då han tredje gången åter fann larven 
vid ingången, grep han den och gav den en rad styng un- 
der buksidan samt ett hundratal kraftiga bett över strupen. 
Därefter lämnade han den 1/2 m. från ingången och återtog 
sitt arbete. Fjärde gången flög han bort med larven, slog 
ner på marken 21/5 meter från ingången och lämnade honom 
där. Femte gången kastade han bort honom omkring 2 m. 
Sjätte gången grep !Ihan larven och flög bort med honom 
1 m., stack honom där ett par gånger och kastade sedan 
i flykten bort honom ytterligare 113 m. Helt säkert skulle 
han ännu många gånger kastat bort larven, om den åter 
lagts fram. Denna stekel visade sig sålunda ytterst kon- 
servativ i fråga om 'gamla sedvänjor. Dock betraktade han 
tydligen ej larven som ett gruskorn eller något annat livlöst 
och i vägen liggande föremål, utan uppfattade hans egen- 
skap av foderlarv, ty han stack och malaxerade honom 
flera gånger för att få bukt på honom och hindra ho- 
nom att återvända. Särskilt framträdde hans individualitet 
i den fullständiga frånvaron av tvekan om vad som var att 
göra för tillfället, 'medan eljes erbjudandet av en larv i 
otid oftast framkallar villrådighet. 
