68 
Exp. 4. En campestris öppnade sin håla utan att med- 
föra ny foderlarv, gick ned för att inspektera och kom åter 
upp om en stund samt började stänga. Häålan uppgrävdes 
nu från sidan, så att ingångsröret lämnades alldeles orubbat 
och blott en liten öppning gjordes på larvkammarens sido- 
vägg. Genom denna plockades innehållet ut. Det utgjordes 
blott av en mätarelarv, som på sidan av en av de mellersta 
lederna bar stekelns ännu ej kläckta ägg. Larven med äg- 
get lades vid ingången, och hålan återställdes i sitt förra 
skick. Stekeln wågade sig snart åter fram, grep larven 
och kastade bort Iden i en häftig flyktsväng, varefter han 
fortsatte stängningen av iden nu tomma hålan. Man skulle 
kunna förmoda, att stekeln, med friskt minne av att ägget 
ännu ej var kläckt, ansåg ny foderlarv för tillfället obehöv- 
lig. Men å andra sidan ser man ofta 2 eller 3 foderlarver 
inlagda i campestris-hålor, i vilka ägget ännu ej hunnit 
kläckas. 
Ovan anförda experiment vittna påtagligen om steklarnas 
oförmåga att frigöra sig från den instinktenliga ordningsfölj- 
den i sina handlingar till förmån för ett efter omständighe- 
terna bättre avpassat handlingssätt. Då dessa steklar ivan- 
liga fall först efter jakten se sig i besittning av en larv, 
ansågo de i dessa fall uppträdandet av en sådan, innan de 
ännu gjort sig mödan att ströva omkring för att söka den, 
såsom något alldeles oberättigat och lade därför också sitt 
tydliga ogillande i dagen. Om man nu, såsom Fabre vanligen 
går tillväga för att få ett hugg på den av honom med djup 
motvilja betraktade utvecklingsläran, nöjt sig med detta få- 
tal experiment, som händelsevis fått nämnda utgång, så skul- 
le man fått en alldeles missvisande föreställning om denna 
stekel.. Den stora bristen hos denne eminente iakttagare 
är, att han ej tar tillbörlig hänsyn till den så ytterst växlande 
individualiteten hos steklarna och därför också alltför ofta 
fäller förhastade domar. Fortsatta försök med samma slags 
