69 
stekel skulle ofta låta oss se honom från en helt ny och för- 
delaktigare sida, vilket också bestyrkes av nedan anförda 
experiment med den här ifrågavarande sandstekeln. 
Exp. 5. Till en campestris-hona, som höll på att gräva 
en ny håla och redan hunnit så långt i sitt arbete, att hela 
kroppen försvann under markytan, lades en liten mätarlarv, 
nyss tagen från en annan: campestris. Larven uppmärk- 
sammades i början icke alls av stekeln i hans arbetsiver, 
ehuru Iden låg så, att han gick över den, för var gång som 
han gick jut och in. Först då den upprepade gånger lagts 
mitt över ingången, så att stekeln måste tränga undan den 
för att komma in, blev han den varse, grep den och stack 
den samt bar den hit och 'dit, synbarligen i stort bryderi. 
Flera gånger liksom slet han sig ifrån larven och tvingade 
sig att gräva några ögonblick, men återvände och stack 
den igen. Slutligen drog han fram den, lade den med huvu- 
det vänt mot ingången och grävde sedan ihållande en lång 
stund. Men därefter grep han larven, stack den, flög bort 
med den omkring 1/2 m., närmade sig åter hålan, lade larven 
i samma ställning som förut och fortsatte att gräva. Sam- 
ma slags avbrott upprepades ännu fyra gånger, under vil- 
ka stekeln flög bort med larven 1/3—1/3> m. och åter bar fram 
den, sedan den blivit stucken. Ännu en gång stack stekeln 
sitt rov omedelbart utanför ingången, drog därefter ned 
det i hålan och kom efter en kort stund upp för att stänga. 
Då jag sedermera grävde fram larven, befanns den bära 
stekelns ägg fästat på ena sidan, strax bakom mitten. Ur 
sin vanliga serie av reflexhandlingar hade stekeln sålunda 
här utelämnat den provisoriska stängningen och jakten. Han 
hade tydligen förstått, fastän efter långvarigt kämpande mot 
istinktens krav, att ändamålsenligt avpassa sitt handlings- 
sätt efter så avvikande omständigheter. 
