70 
Exp. 6. En campestris sågs, utan att medföra något 
byte, inspektera en föregående dag grävd håla. Medan 
stekeln ännu var nere, lades vid ingången en paralyserad 
larv, nyss tagen från en annan stekel av samma slag. Då 
stekeln kom upp, grep han samma gruskorn, med vilket 
hålan förut varit stängd, och inpassade det i mynningen. 
Därpå blev han varse mätarlarven, grep den och stack den 
några gånger, bar den tveksamt omkring en stund i hålans 
närmaste omgivningar, gick ibland fram till hålan med den, 
men avlägsnade sig åter. Slutligen lade han den bredvid 
den stängda ingången, över vilken han gick oroligt fram 
och tillbaka. Dock dröjde det ej så länge, innan han tycktes 
fatta sitt beslut, tog bort stenen ur hålans mynning, gick 
ned och bar upp sand ett par gånger, varefter han drog 
ned larven. Innan han åter kommit upp, lades en annan pa- 
ralyserad mätarlarv på den sten, som han förut använt att 
stänga med. Då stekeln åter kommit upp, grep han stenen 
utan att bry sig om den därpå liggande larven, som föll 
åt sidan. Strax efter det stenen blivit fastkilad, märkte han 
dock larven, grep den och började bära den omkring, den- 
na gång utan att sticka. I detta fall varade hans tveksam- 
het längre. Dock förfor han till sist på samma sätt som med 
den förutvarande larven, i det han åter öppnade sin håla 
och bar in även denna larv. Då stekeln kommit upp, öpp- 
nade jag hålan, som befanns innehålla blott dessa två larver. 
På den först inburna hade stekeln fästat sitt ägg. Han ha- 
de sålunda inspekterat den ännu tomma hålan och kom ihåg, 
att ingenting ännu blivit inlagt i den. Liksom den under 
föregående experiment omtalade hade han förstått att draga 
nytta av dessa larver, som lika oförmodat som stekta spar- 
var flugit i hans mun. Antagligen bör man ej fästa myc- 
ken vikt vid den omständigheten, att han utförde den provi- 
soriska stängningen, innan larverna, som lågo bredvid in- 
gången, nedburos. Detta var blott en yttring av den för 
