12 
kan tog emot, stack några gånger och lade vid sidan av 
ingången, medan han avslutade grävningen. Därpå drog 
hån ner larven, stängde hålan och flög bort. Utan någon 
slags förvirring handlade således denna stekel på ett fullt 
ändamålsenligt sätt, i det han icke blott, utan att låta störa 
sig av larvens anblick, fullbordade sitt grävningsarbete utan 
därtill, med utelämnande av både den provisoriska stäng- 
ningen och jakten, förstod att tillgodogöra sig den erbjudna 
gåvan (Jfr. exp. 5). 
Exp. 9. En campestris sågs inspektera sin håla och 
därefter börja stänga den. En paralyserad foderlarv fram- 
räcktes med en pincett, varvid larvens framända vändes 
mot stekeln, enär det visat sig, att steklarna vid mottagan- 
det söka få tag i denna ända. Stekeln grep den, flög bort 
med den lett stycke och stack den därvid flera gånger, 
vände så åter, plockade bort de redan införda gruskor- 
nen och drog ner larven. Sedan han åter börjat stänga, 
framräcktes en annan foderlarv, med vilken stekeln förfor 
på samma sätt. Enär denna stekel nödgades söka ovanligt 
länge för att finna lämpligt stora gruskorn, framräcktes 
även sådana åt honom med pincetten. I början brydde 
han sig ej om dem, men då jag envist höll fram dem, ryckte 
stekeln dem häftigt till sig under starkt surrande, som kän- 
des genom pincettens dallring, och kastade genast bort dem. 
Om däremot gruskornet med pincettens tillhjälp lades på wve- 
derbörlig plats, d. v. s. i hålans mynning, mottogs det ej 
med några protester. På detta sätt hjälptes vi åt att i all 
sämja fylla ingångsröret, och stekeln upptog ej illa, att jag 
ibland 'makade honom åt sidan för att komma åt bättre. 
Att ragghåriga sandstekeln hedrade mig med sitt förtroende 
vid ett liknande 'medarbetarskap, har förut omtalats. 
Sedan ingången blivit stängd, övergick stekeln till in- 
spektionen" av en annan, ett tiotal cm. därifrån belägen 
