79 
stekeln lagt ägg på sin egen larv. Detta var ej fallet, och 
därav framgår tydligt, att han verkligen betraktade larven 
som sin egen och ej som någon foderlarv, ty denna stekel 
har för sed att fästa sitt ägg på den första i en nygrävd håla 
inburna foderlarven. Denna stekel gick tydligen ej i in- 
stinktens ledband utan vidtog den enda åtgärd, som under så 
främmande omständigheter var den rätta, och varpå ingen 
instinkt kunnat ge honom anvisning, enär sådana fall äro 
enastående. Här kan man med fullt fog tala om ett fritt, 
om mål och medel medvetet handlingssätt. 
Exp. 16. En campestris-håla öppnades från sidan, så 
att endast larvkammarens ena vägg togs bort men ingångs- 
röret förblev oskadat. Foderlarverna och stekelns nära full- 
vuxna larv framtogos, och larvkammaren återställdes till sam- 
ma skick som förut. Då stekeln återkom från jakten med 
byte av en foderlarv och höll på att plocka bort gruskornen 
ur ingången, lades hans egen larv därbredvid. Sedan ste- 
keln öppnat hålan, fick han se sin larv, grep den, men stack 
den ej, utan vände den några gånger samt stoppade därefter 
ner den i röret på det ovanliga sättet, att han lade larven i 
mynningen och tryckte ner den med huvudet. Detta sätt för 
nedförandet användes aldrig för foderlarver, vilka däremot 
undantagslöst nedsläpas på det sätt, att stekeln först kryper 
baklänges in och därefter sträcker fram huvudet ur ingången 
för att fatta den bredvid lagda foderlarven, som han sålunda 
släpar med sig. Såväl härav som av den omständigheten att 
larven ej stacks framgår, att stekeln här insåg sig ha att göra 
med sin egen avkomma. Sedan stekeln därefter kommit upp, 
hämtade han fram sin nyss från jakten hemförda foderlarv 
och sökte draga ner den på vanligt sätt. Men nu visade det 
sig, att hans egen med huvudet inskjutna larv stannat som 
en propp i röret, så att stekeln, då han skulle krypa bak- 
länges ner med foderlarven, ej kom längre, än att hans huvud 
