30 
stannade i rörets mynning. Otaliga gånger försökte han nu 
genom att lägga foderlarven på annat sätt vid ingången 
övervinna denna svårighet. Han föreställde sig synbarligen, 
att motståndet härrörde från fjärillarven. Dock anlitade han 
ej metoden att sticka den, som eljest av flertalet dylika stek- 
lar tillgripes såsom ett universalmedel mot inträffande hin- 
der. Till sist fann han på den förståndiga utvägen att gräva 
ut sand från rörets sidovägg och lyckades sålunda bereda 
plats åt foderlarven. 
Exp. 17. En campestris bar ned en hemförd foderlarv 
i sin håla och kom åter upp. Innan han ens hunnit börja 
att stänga, öppnade jag larvkammaren från sidan, med sko- 
nande av ingångsröret. Stekeln, som visade en sällspord 
oräddhet, stannade därvid alldeles i närheten, gick uppre- 
pade gånger ner genom ingången och kom ut genom den på 
larvkammarens vägg gjorda öppningen. Den iver, med vil- 
ken han därvid åter och åter flög upp till den ordinarie öpp- 
ningen för att alltjämt komma ut genom den konstgjorda, 
tycktes vara ett uttryck såväl för hans förvåning som för 
hans önskan att utröna orsaken till detta överraskande resul- 
tat. Emellertid plockades kammarens innehåll ut. Det ut- 
gjordes av stekelns nästan fullvuxna larv, två friska foder- 
larver och en till hälften förtärd. Stekellarven lades vid 
ingången, och kammaren reparerades. Stekeln infann sig 
strax åter, gick ner i hålan och började bära upp nedrasad 
sand. Därvid lade han flera gånger märke till sin larv, som 
han försökte gripa från undersidan, vilket dock erbjöd svå- 
righeter, enär larven vid beröringen krökte hop sig åt den- 
na sida. Däremot stack han honom ej, varav framgick, 
att han visste sig här ha att göra med sitt eget barn. Sedan 
stekeln slutat att bära upp sand, grep han sin larv i bakre 
ändan och bar ner den, även nu utan att sticka. Därefter 
kom han upp och nedförde ett torrt lingonblad till un- 
