386 
larvkamrarna och provisoriskt stänger sin håla, för varje 
gång som en ny larv blivit inburen. Vad som emellertid 
ger denna stekel ett särskilt intresse är, att den enligt Willi- 
ston visat sig använda ett litet gruskorn som verktyg att till- 
packa och jämna den sand med, som stekeln även vid de 
provisoriska stängningarna hopar över ingången för att döl- 
ja den. Williston tycks ha skaffat sig sin erfarenhet om 
denna stekel genom att observera tillvägagåendet hos en 
enda individ i en folkrik koloni, och det framgår därför ej, 
om användandet av gruskornet såsom verktyg var ett indivi- 
duellt infall, såsom ihos den av Peckham skildrade A. urnaria, 
eller om det redan blivit en alla individer tillkommande 
artvana. (Jfr sid. 58.) 
Gemensamt för alla kända sandsteklar, d. v. s. arterna 
av släktena Psammophila och Ammophila, kan sägas vara, att 
de uteslutande infånga fjärillarver till foder åt sin avkom- 
ma och ständigt gräva 1-celliga bon. Om jakten äger rum 
först efter hålans grävning (Ammophila), stänges denna pro- 
visoriskt och öppnas för varje gång nytt byte skall inläg- 
gas. Visserligen lämnar Fabre i förbigående en uppgift om 
att A. holosericea skulle insamla flera foderlarver i en förut 
grävd håla, som under hela jakttiden lämnas öppen, enligt 
vad Fabre föreställer sig för att stekeln skall slippa besväret 
att upprepade gånger stänga och åter öppna. Men då alla 
Ammonphila-arter, vilkas levnadsvanor sedermera blivit kända, 
regelbundet underkasta sig besväret att provisoriskt stänga 
sina hålor, torde möjligen Fabre's aldrig senare bekräftade 
uppgift bero på någon misstydning. En misstydning är det 
i alla händelser, då Fabre tror den provisoriska stängning- 
en hos A. sabulosa och argentata vara en tillfällighet, beroen- 
de på att steklarna händelsevis grävt sina hålor så sent 
på eftermiddagen, att de ej hunnit anskaffa något jaktbyte 
samma dag. 
En intressant överensstämmelse hos fjärran från varandra 
