92 
att nämna såsom fen ytterligare bekräftelse på att denna ar- 
betsordning är den vanliga, idå blott ett enda rov anskaffas. 
De uppgifter, som i detta avseende lämnas av Peckham 
om den amerikanska Sphex ichneumonea tillåta inga säkra 
slutsatser, enär den enda iakttagna stekeln arbetade under 
alltför artificiella förhållanden. Av intresse är emellertid, att 
även denna stekel efter slutad grävning, vare sig han sedan be- 
gav sig på jakt eller, vilket förefaller sannolikare, för att hämta 
sitt på något avstånd gömda byte, inpräglade boets belägen- 
het i minnet genom att kretsa däromkring i alltjämt vidgade 
bukter. Denna stekels rov var en vårtbitare, vilken vid 
transporten fasthölls med käkarna — om vid pannspröten, 
säges ej — och understöddes med frambenen. Denna se- 
nare detalj omnämnes ej av dem, som iakttagit andra Sphex- 
arter. Den är av intresse, emedan det är sandsteklarnas metod 
vid bärandet av sina fjärillarver, då de likaledes blott gå på 
de två bortre benparen. Ägget fästades tvärs över bröstet 
på vårtbitaren. 
Sphex albisecta. Denna stekel uppges av Fabre först 
gräva sin håla och sedan jaga gräshoppor, av vilka blott 
en inlägges i varje cell. Men det är att märka, att Ferton 
funnit 2 sådana celler i samband med samma ingångsrör. 
Därtill innehöll den ena cellen 2 gräshopplarver. Det är så- 
lunda här fråga om flercelliga bon, sådana som åstadkommas 
av den nedan omtalade arten, och åtminstone huvudgången 
till sådana bon gräves alltid, innan ännu något byte infångats. 
Sphex maxillosa. Såsom förut framhållits, har Kohl an- 
sett sannolikt, att ide meddelanden, som Fabre lämnar om 
Sphex flavipennis, snarare gälla maxillosa. Den av Fabre 
åsyftade arten samlade emellertid nästan uteslutande syrsor, 
medan såväl Kohl själv som Ferton sett maxillosa blott fånga 
vårtbitarelarver. Sedermera har emellertid Picard funnit, att 
