96 
försök såväl med sandsteklar som med andra, vilka i regeln göra 
det nämnda besöket i hålan. Det kunde lyckas några gånger, 
men visa av skadan släppte de sedermera ej bytet ifrån sig 
utan gingo i stället baklänges ner, medan de alltjämt fast- 
höllo sitt rov. . ; 
Resultatet av några experiment, som Fabre anställt med 
de av honom studerade sphexerna, åberopas som stöd för 
hans ständigt med eftertryck framhållna påstående om stek- 
larnas oförmåga att ändamålsenligt modifiera sina handling- 
ar under främmande omständigheter. Som dessa experiment 
ofta okritiskt upprepats i litteraturen i samma syfte, tor- 
de det vara på sin plats att här underkasta dem någon gransk- 
ning. 
En Sphex occitanica höll på att släpa en vårtbitare till 
sin håla, därvid som vanligt fasthållande med käkarna i 
hans antenner. Utan att skrämma stekeln klippte Fabre 
av vårtbitarens antenner. Stekeln lät sig föga bekomma, 
han grep tag i antennstumparna och fortsatte sin väg. 
Även antennstumparna bortklipptes. Stekeln grep då i stäl- 
let fast i en av palperna och släpade sitt rov på detta sätt. 
Palperna bortklipptes. Stekeln försökte nu med - käkarna 
gripa tag om huvudet, men det var för stort att kunna om- 
fattas, och efter upprepade försök avstod han därifrån. Nu 
skulle man med fog kunna tycka, att experimentet lägger 
i dagen en ansenlig grad av fyndighet hos stekeln, en ganska 
beaktansvärd förmåga att reda sig under så främmande 
omständigheter, som att bytet stycke för stycke plockas 
bort. Men Fabre fordrar ytterligare, att stekeln nu skulle 
ha gripit tag i ett av frambenen. Och då stekeln icke 
gjorde detta, fäller Fabre efter detta enda fall följande om- 
döme om hela arten: »Prendre une patte au lieu d'une 
antenne est pour lui insurmontable difficulté d'entendement. 
Il Iui faut Pantenne ou un autre filament de la téte, un palpe. 
