97 
Faute de ces cordons, sa race périrait, inhabile å résoudre 
Pinsignifiante difficulté.» 
Det är en i hög grad orättfärdig dom detta, baserad, i 
likhet med vad Fabre's domar alltför ofta äro, på ett all- 
deles otillräckligt bevismaterial. Alla rimliga utvägar hade 
försökts. Den av Fabre föreslagna är helt enkelt orimlig. 
Fastgripandet i ett ben skulle blott föranlett, att den stora 
vårtbitarens kropp vänt sig på tvären på ett sätt, som 
gjort idet omöjligt 'att införa den i den trånga hålan. Av 
motsvarande skäl är det som grävsteklarna i allmänhet, 
när de ha att göra med större byten, i själva nedsläpnings- 
ögonblicket, om ej förr, gripa tag i någon nära kroppens 
längdaxel belägen punkt. Synnerligen påtagligt är detta 
t. ex. hos vägsteklarna, som, efter att ha burit sina spind- 
lar vid ett ben ända fram till hålan, vid nedsläpandet i stäl- 
let gripa tag i spinnvårtorna i bakkroppens spets. I Ssi- 
nom tid skall redogöras för liknande försök, utförda med and- 
ra rovsteklar, och vilkas utgång, liksom Fabre's eget, vitt- 
nar om att insekterna ingalunda uteslutande ledas av blin- 
da och omedgörliga instinkter. 
Även ett par andra av Fabre's försök med Sphex-arter- 
na anföras ofta som bevis på att insekterna under främ- 
mande förhållanden, då instinkten ej längre kan leda, bli 
alldeles handfallna och handla fullständigt meningslöst. Det 
ena rör sig likaledes om en Sphex occitanica, som nyss 
inburit en vårtbitare och höll på att stänga sin håla, då 
Fabre avbröt hans arbete, öppnade hålan och tog bort rovet 
med därpå sittande ägg. Stekeln gick nu ner och borde 
därför ha märkt att hålan var tom, men det oaktat stängde 
han, som om allt varit väl beställt. Ett snarliknande försök 
gjordes med Sphex albisecta, med den skillnaden att Fabre 
lät rovet försvinna, redan då stekeln efter vanligheten lagt 
det bredvid hålan för att göra ett sista besök i larvkam- 
maren, Då denna stekel kommit upp och övertygat sig att 
7 — Gräyvsteklarnas liv. 
