98 
gräshoppan ej längre fanns kvar, gick han ner ännu en 
gång och kom sedan upp för att till ingen nytta omsorgs- 
fullt stänga sin tomma håla. 
Det kan ej förnekas, att detta huvudlösa sätt att handla 
är ganska vanligt hos steklarna. Jag har iakttagit en mängd 
dylika fall hos Psammophila (se exp. 1—3) och likaledes 
hos vägsteklar. Men å andra sidan ha upprepade experiment 
med samma steklar lagt i dagen, att vissa individer bära sig 
förståndigare åt (se t. ex. Psammophila exp. 4 och 10), i 
det de antingen åter dragit ner sitt återfunna byte i samma 
håla (exp. 10) eller grävt ny håla åt foderlarven utan att 
besvära sig med att stänga den gamla (exp. 4). På samma 
sätt är det väl sannolikt, att fortsatta experiment med sphex- 
erna skulle ha lämnat ett liknande resultat, nämligen att som- 
liga individer mer än andra förstå att modifiera sitt vanliga 
maskinmässiga handlingssätt till ett för tillfället lämpligare. 
Man gör ej steklarnas psykiska ståndpunkt rättvisa, om 
man söker åskådliggöra den genom att referera det bak- 
vända handlingssättet hos en enda eller ett fåtal individer, 
lika litet som mänsklighetens intellektuella ståndpunkt skul- 
le kunna mätas efter de prov, som man underkastar en på 
måfå utplockad individ. 
I fråga om stängningen av de tomma hålorna kan er- 
inras om de hittills omtalade steklarnas — även sphexernas 
— egendomliga vana att stänga de påbörjade hålor, vilka 
aldrig grävas färdiga, emedan marken visade sig olämplig. 
Möjligen skulle det ändamålslösa stängandet av en håla, 
ur vilken rovet nyss blivit borttaget, också kunna förkla- 
räs på det sätt, att stekeln tror sig fortsätta den stängning 
han påbörjat, då han blev avbruten. Då han nere i larv- 
kammaren känner en svag lukt av det borttagna rovet, tror 
han kanske, att detta ligger kvar innanför sanden. 
Det med Sphex befryndade släktet Chlorion jagar lika- 
ledes rätvingar, men under det somliga arter utse syrsor till 
