104 
tennerna eller huvudet försvunnit på den gräshoppa, som han 
lagt framför ingången. Det oaktat var han situationen vuxen 
och uppfann nya metoder, när hans medfödda och under 
normala förhållanden oföränderliga vana i dessa enastående 
fall ej kunde tillämpas. 
Exp. 3. Av ett mindre gott betyg gjorde sig en annan 
stekel av samma art förtjänt. Han hade nyss lagt sin gräs- 
hoppa vid ingången och befann sig på sitt vanliga besök 
nere i hålan. Därvid flyttades gräshoppan några cm. på 
motsatt sida om ingången. Då stekeln kom upp och ej såg 
till sitt byte, sökte han ej, utan gick ner igen för några ögon- 
blick. Då han åter visade sig i ingången, började han stänga 
genom att riva ner sand, 'varav framgår att han nu ansåg den- 
na håla vara fullt provianterad. Gräshoppan framräcktes 
nu med pincetten, varvid stekeln grep den och en lång stund 
berörde den med antennerna. Därpå satte han gräshoppan 
som en propp i mynningen, krafsade sand däröver och flög 
bort. Han förstod ej, såsom några av de förut omtalade 
sandsteklarna och en del senare nämnda vägsteklar, att 
åter öppna ingången och med glädje taga vara på sitt åter- 
funna byte. 
Tachytes pectinipes. Denna stekel är något större och 
grövre byggd. Han är vanligare än den förra arten och vistas 
på nästan alla torra marker med mager växtlighet, där gräs- 
hopplarver pläga vara så ymniga. Även denna stekel gör ef- 
ter grävningen av hålan tydliga orienteringsslag. På en 
sandig älvnipa sågs en sådan stekel efter avslutad grävning 
börja gå i små slag kring ingången med hastiga steg, som 
= småhingom övergingo till halv flykt. Därefter följde flykt i 
små slag tätt intill marken. Slagen vidgades alltmer och gingo 
ut mellan ljungbuskarna åt ena sidan och in mellan andra 
från motsatta sidan. Stundom tog stekeln en kort vila på 
