114 
rikare förråd försedda cellerna. Ägget fästes utmed sna- 
beln, vanligen på den längst in i cellen belägna, d. v. s. 
först inlagda bärfislarven. Men det ser ut som om det ej 
skulle anbringas, förr än hela det för cellen avsedda förrå- 
det blivit inlagt. Den fullvuxna larven förfärdigar en perga- 
mentartad kokong. 
Stundom dröjer stekeln ovanligt länge inne efter att ha 
hemfört ett nytt byte. Om man då öppnar boet, befinnes 
vanligen den sist hemförda bärfislarven ligga kvar i hu- 
vudgången, medan stekeln själv är sysselsatt med att gräva 
en ny cell. Det ser därför ut som om stekeln först av omöj- 
ligheten att införa sitt sist hemförda byte i den sist provi- 
anterade cellen föranledes att stänga denna och gräva en ny 
förrådskammare. Det största iakttagna antalet celler kring 
samma huvudgång har varit nio. Då man öppnar ett sådant 
bo, mötes man av en stark stank av de där hopade massorna 
av bärfisar. 
Då det befinnes nödigt att gräva en ny huvudgång, eme- 
dan flera kamrar ej bekvämligen låta gruppera sig kring 
den gamla, vare sig de redan ligga tätt, eller marken är 
för stenig, stänger 'stekeln omsorgsfullare än förut, i det 
han med käkarna bär fram och inblandar ett och annat grus- 
korn i den nedkrafsade sanden. Därefter döljer han också 
den fyllda ingången genom att över den lägga små kvistar, 
grässtrån och annat växtavfall. 
Exp. 1. Medan stekeln lagt ifrån sig sitt byte vid in- 
gången och begivit sig ner på sitt vanliga besök i hålan, 
flyttades hans bärfislarv några cm. åt sidan. Då stekeln kom 
upp i ingången, men ej såg till sitt rov, gick han ut och 
sökte, fann det, lade det vid ingången och fördjupade sig 
ännu en gång i sin håla. Detta upprepades tre gånger med 
alldeles samma resultat. Det upprepades en fjärde gång, 
men nu äntligen tycktes stekeln hava tagit lärdom av erfaren- 
