115 
heten, ty han lade ej mera bärfisen ifrån sig, utan bar omedel- 
bart ner den i hålan. 
Exp. 2. Med en annan Astata gjordes samma dag ett lik- 
nande försök, då stekeln kommit hem med sitt rov. Han 
handlade därvid på samma sätt som den föregående. Men 
då saken upprepades, lät han ej längre lura sig, utan bar 
det återfunna bytet genast ner i sin håla. Denna stekel 
var således betydligt läraktigare och visade sig framförallt 
långt mindre konservativ än de sphexer, med vilka Fabre 
gjorde sina förut omtalade försök. 
Astata stigma. Denna blott 7—11 mm. långa art visar 
sig däri olik den föregående, att den låter huvudgång- 
en under provianteringstiden ständigt stå öppen och vid hem- 
komsten från jakten omedelbart beger sig ner med sitt byte, 
utan att lägga Idet ifrån sig vid ingången. Det senare står helt 
visst i samband med att denna stekels rov är så litet, att det 
ej möter några svårigheter att bära det under bröstet genom 
gången. 
På samma sätt som stigma gå enligt Peckham några ame- 
rikanska Astata-arter tillväga, och även dessa utföra efter 
grävningen av sin huvudgång en orienteringsflykt av samma 
beskaffenhet som den för boops beskrivna. 
Cerceris. 
När man börjar syssla med detta släkte, beträder man 
klassisk mark inom stekelforskningen och inom insektbio- 
logien i allmänhet, ty det var det tillfälligt väckta intresset 
för en hithörande art, som föranledde Fabre att slå in på 
sina sedan så utomordentligt fruktbärande studier på detta 
område, åt vilket han sedan med passionerad hängivenhet 
