116 
uteslutande ägnat en mer än vanligt lång levnad. Det var 
också framförallt studiet av samma Cerceris-art, som gav 
honom uppslaget till hans så uppseendeväckande paralyse- 
ringsteori. NR 
Léon Dufour hade i sydvästra Frankrike funnit en Cer- 
ceris-art, som han kallade buprestlicida, praktbaggdödaren, 
emedan den gjort till sin specialitet att till föda åt sina lar- 
ver anskaffa uteslutande 'medlemmar av praktbaggarnas (Bu- 
prestis) grupp. I dess bon fann Dufour ymniga förråd 
av dessa för sin sällsynthet och sina ofta vackra, metall- 
glänsande färger av samlare högt uppskattade skalbaggar. 
Det var särskilt två omständigheter, som härvid väckte hans 
förvåning. Dessa steklar hade en systematikers urskillning 
vid igenkännandet av de ofta både till storlek, form och färg 
mycket olika arterna av gruppen, och de hade aldrig av 
misstag inblandat någon skalbagge av annan grupp. En 
annan orsak till förvåning var (deras offers utmärkta kon- 
serveringstillstånd. Även om de förvarats någon tid, visade 
de ej någon benägenhet att torka, utan ledgångarna bibehöllo 
den levande insektens mjukhet och böjlighet, och vid anato- 
misk undersökning visade sig de inre organen fullständigt 
friska, utan några tecken till förruttnelse. 
För att förklara det senare fenomenet, uppställde Dufour 
den teorien, att det av stekeln med gadden i offrets kropp 
införda giftet hade en antiseptiskt konserverande inverkan, 
långt överlägsen de av människor för liknande ändamål an- 
vända medlens, enär stekelgiftet försatt den döda kroppen 
i fett tillstånd, som blott genom orörlighet skilde sig från 
livet. 
Fabre, som ej hade tillfälle att studera samma art som 
Dufour, enär den i hans hemtrakt, Provence, var sällsynt, kon- 
staterar blott, att den även i denna del av landet bibehöll 
sin vana att uteslutande samla praktbaggar. Men där fanns 
i ymnighet en annan art, C. tuberculata, den största inom sitt 
