be 
släkte, som erbjöd goda tillfällen att studera konserverings- 
fenomenet. Denna ända till 22 mm. långa art gör anspråk 
på foderdjur av betydande storlek för sina larver och har 
därtill utsett den största vivel, som står till hans förfogande, 
Cleonus ophthalmicus, en 'snabelbagge nästan lika stor som 
stekeln själv och nära nog dubbelt så tung. Det oaktat 
kommer stekeln flygande 'med sitt byte, som han bär mellan 
sina ben, bröst mot bröst, och slår först i hålans närhet 
ner på marken. Dessa vivlar 'visade sig alldeles orörliga, men 
Fabre övertygade sig 'om att de ej voro döda. Första veckan, 
som de förvarades, avgåvo de exkrement, och bensinångor 
hade den inverkan, att de började röra antenner och ben. 
Samma inverkan hade den galvaniska strömmen, vilket dock 
ej kan betraktas som något ovedersägligt livstecken, då den 
ju har en liknande inverkan även på muskler, som äro skilda 
från kroppen. | 
Fabre föreställer sig 'en kongress av de berömdaste sam- 
tida anatomer och fysiologer, en Flourens, en Magendie, en 
Claude Bernard, diskuterande frågan, huru ett sådant re- 
sultat kunnat ernås 'med stekelns byten som på en gång 
fullständig orörlighet och långvarig konservering utan för- 
ruttnelsesymptom. 
Hypotesen om ett antiseptiskt konserverande gift grans- 
kas och förkastas. Vad stekellarven behöver är icke kon- 
server, utan ännu skälvande kött såsom hos ett ännu le- 
vande, men all rörelseförmåga berövat byte. Här uppdyker 
hos kongressen tanken på paralysi. För att framkalla detta 
tillstånd, orörlighet utan död, finns blott ett medel, nämli- 
gen förstörande ingrepp i insektens nervsystem på en eller 
flera skickligt valda punkter. En anatom med sina instru- 
ment kan välja dessa punkter godtyckligt, men icke så ste- 
keln, vars instrument är en fin och vek gadd, mot vilken 
skalbaggens hårda pansar bildar ett ogenomträngligt hinder. 
Blott vissa punkter äro sårbara, nämligen ledgångarna med 
