118 
sina tunna membraner. Men icke extremiteternas ledgång- 
ar. Ett ingrepp i dem skulle väl kunna framkalla en lokal 
förlamning men ej den paralysie générale, som det här gäl- 
ler och som endast kan framkallas genom ingrepp i nerv- 
systemets centraldelar. 
Benens rörelser, om vilka det här i första rummet är 
fråga, regleras hos insekterna av 3 i bröstet belägna nerv- 
knutar, en för varje benpar. På två vägar skulle de vara 
åtkomliga för gadden, dels vid halsens ledgång mot fram- 
bröstet, dels vid frambröstets ledgång mot mellanbröstet, 
d. v. s. mellan 1:sta och 2:dra benparen. Den första punk- 
ten skulle vara för avlägsen från ganglierna, men den andra 
skulle däremot vara lämplig. Till detta resultat skulle den 
akademiska kongressen komma under Claude Bernards lärda 
ledning. 
Men just på denna punkt, mellan 1:sta och 2:dra ben- 
paren, i själva mittlinjen av bröstet är det, som stekeln 
sänker sin gadd med en säkerhet, som vore han väl bevand- 
rad i nervsystemets anatomi. 
Därmed är det emellertid ej slut på svårigheterna för ste- 
keln. Att från denna enda punkt nå vart och ett av de tre 
benparens ganglier skulle ej kunna komma ifråga, om de låge 
väl skilda från varandra. Det finns emellertid vissa grupper 
av skalbaggar, hos vilka dessa tre ganglier ligga omedelbart 
intill varandra, så att de bilda snart sagt en enda gangliemas- 
sa. Ett förstörande ingrepp i den ena kan därför ej undgå 
att påverka även de båda andra. Skall således förlamning av 
alla tre benparen kunna ernås genom stynget i den enda 
åtkomliga punkten, så gäller det att känna till, vilka skal- 
baggar som ha sitt nervsystem beskaffat på antytt sätt, 
d. v. s. med nära sammansmälta bröstganglier. Här räcker 
det ej ens med en Claude Bernards djupa insikter i organis- 
mernas byggnad och livets allmänna lagar. Här, där man 
lämnar den stora vägen för att beträda den av ett ringa fåtal 
