121 
Cerceris arenaria är den största av våra fem svenska 
arter av släktet och når en längd av ända till 18 mm. Han 
tillhör den med gula tvärband på bakkroppen utrustade stekel- 
typen och känns liksom de övriga arterna lätt igen på de 
tydliga insnörningarna mellan bakkroppens leder. 
Som andra arter av släktet gräver han ett flercelligt bo, 
sådant det redan beskrivits för Astata, d. v. s. med en huvud- 
gång, omkring vilken ett antal celler eller larvkamrar äro 
grupperade på växlande djup. Huvudgången lämnas all- 
Fig. 21. Cerceris arenaria (t. v.) och rybyensis (t. h.) 2 ggr. (Original) 
tid öppen, till dess cellerna, som grävas den ena efter den 
andra i mån av behov, börja ligga för tätt. Då slutes in- 
gången, och en ny huvudgång gräves på annat ställe i när- 
heten. Förövrigt söker denna stekel ofta nog undgå be- 
sväret med att gräva sig en huvudgång, i det han helt en- 
kelt lägger beslag på den som grävts av något solitärt bi. 
Särskilt tycks bland dessa bin det kolonivis levande kåd- 
smetarebiet, Trachusa serratulae, ofta vara utsatt för dylika 
övergrepp. Cerceris avpassar den erövrade huvudgången 
för 'sina ändamål och börjar gräva en larvkammare, sedan 
först en vivel blivit hemförd, som tillsvidare. får ligga i hu- 
