125 
Cerceris truncatula är en mindre (8—10 mm.) art, som 
eljes till färgteckningen rätt mycket liknar föregående. Den 
insamlar smärre vivlar och omnämnes här huvudsakligen med 
anledning av några försök, som gjordes, att utröna dess orien- 
teringsförmåga. En koloni av denna stekel bebodde den 
horisontella kanten av en sandig strandterass vid Ljungan, 
Marken var sparsamt beväxt med mossa, ljung och några 
få andra växter. 
Exp. 1. Närmast omkring en av hålorna avlägsnades 
växtligheten, som där utgjordes av några stånd av Rumex 
acetosella samt några ljungtelningar. I stället stacks en 
fotslång, lövbärande gren ner i marken bredvid hålan, dock 
så att denna ej skymdes. Vid sin återkomst kunde ste- 
keln ej återfinna sin håla, till vilken han förut styrt raka 
vägen utan någon tvekan. Nu flög han flera gånger fram och 
tillbaka över platsen och slog ibland ned på marken i när- 
heten. Först efter omkring fem minuters sökande fann han 
sin ingång och gick ner däri. Då han de följande gång- 
erna kom hem, flög han utan tvekan dit. Han hade nu 
fått ett nytt igenkänningstecken på hålan. Detta erinrar om 
vad Peckham anmärker om de amerikanska Cerceris-arternas 
orientering, att om man på morgonen, när stekeln gör sin 
första utflykt, sätter sig stilla i närheten, betraktas man av 
honom som ett lokalmärke, som han under sina orienterings- 
slag inpräglar i sitt minne. 
Exp. 2. Under en annan stekels frånvaro doldes ingång- 
en till hans håla med lett blad, över 'vilket ströddes sand till en 
tjocklek av ungefär 3 mm. och till en omkrets av 5 cm. 
diameter kring ingången. Vid återkomsten höll sig stekeln 
länge svävande fram och tillbaka över platsen, varav ju 
tycks framgå, att han använder sina ögon under sökandet. 
Ibland slog han ner på de omgivande ljungbuskarna. Först 
