129 
De bin, som infångas av C. rybyensis, äro mest Halictus- 
arter men även arter av släktena Andrena, Panurgus, Rho- 
phites och Prosopis. Ända till 13 småbin har jag sett inlagda 
i en cell, men vanliga antalet är 5—7. Ägget fästes på stru- 
pen av fett bi och sträcker sig bakåt mellan dess framben. 
Denna Cerceris-art gör särdeles påfallande orienterings- 
slag vid bortflykten från boet, i det han, alltjämt med huvu- 
det vänt mot ingången, flyger lågt över marken i en serie 
sicksack-formigt förenade halvkretsar. Under det han grans- 
kar omgivningarna till boet, avlägsnar han sig sålunda bak- 
länges därifrån, i samma mån som halvkretsarna vidgas. 
Denna orienteringsflykt avslutas med oregelbundna slag kors 
och tvärs över platsen. Liknande orienteringsslag beskri- 
vas av Peckham hos den amerikanska C. deserta. Även vår 
C. arenaria ses vid bortflykten från den nygrävda hålan göra 
orienteringsslag, i det den flyger däröver i långsträckta ova- 
ler, vanligen med huvudet vänt mot ingången. 
Bivargen. 
(Philanthus triangulum.) 
Denna 10—12 mm. långa stekel är nära besläktad med 
Cerceris och har samma gulbandade färgteckning. För kän- 
nedomen om hans liv äro vi nästan uteslutande hänvisade till 
Fabre's skildring. Arten tycks vara sällsynt överallt och fö- 
rekommer blott fläckvis. Här i Sverige har den träffats i 
Skåne. Den gräver ett bo av samma typ som Cerceris, 
d. v. s. en huvudgång med däromkring på olika avstånd och 
djup under markytan grupperade celler. Huvudgången upp- 
ges av Fabre gå ned till ett betydande djup. 
Sitt namn har denna stekel förvärvat genom att uppträda 
som en svår fiende till tambien, som dock ej själva tyckas 
ha någon aning om faran av hans sällskap, förr än de plötsligt 
9 Grävsteklarnas liv. 
