130 
finna sig överfallna. Fabre har berett sig tillfälle att bevittna 
den strid, som utkämpas mellan bivargen och hans offer. 
Vanligast är, att biet kastas omkull på ryggen, och att bi- 
vargen, som omklamrar det med alla sex benen och med 
käkarna griper om dess nacke, kröker fram spetsen av sin 
bakkropp och sänker sin gadd i dess hals. I andra fall står 
bivargen nästan upprätt, stödd endast på bakfötterna och 
vingspetsarna, medan han med de två främre benparen 
manövrerar biet, som 
vändes upprepade 
gånger. Slutet blir 
även i detta fall, att 
gadden sänkes i offrets 
hals. 
Biet, som självt 
är väl beväpnat med 
en gadd, som åtmin- 
stone för människan 
är fruktansvärdare än 
bivargens, söker vis- 
serligen försvara sig 
och sticker häftigt, Fig. 25. Bivargen (Philanthus triangulum). 3 ggr. 
as o 5 (Efter Sharp.) 
men förstår ej som 
bivargen att rikta sitt vapen mot någon sårbar punkt. 
Dess styng riktas blott på måfå, än hit och än dit, 
och träffa blott bivargens hårda och glatta ryggsida, mot 
vilken gadden glider av utan att kunna intränga. 
Stynget i halsen, som till följd av sin riktning drabbar 
svalgganglierna, har enligt Fabre's åsikt en ögonblicklig död 
till följd. Antenner och mundelar upphöra genast att röra 
sig, men bakkroppen utför ännu reflexrörelser. Bivargen 
släpper emellertid ej sitt offer utan bearbetar med sina kä- 
kar på det brutalaste sätt dels halsen, dels ledgången mellan 
fram- och mellanbröst, dock utan att bita något hål. Denna 
