138 
beröra hennes kropp, kan det hända att hon springer undan 
några cm. Men han aktar sig vanligen för att framkalla så- 
dana, visserligen ganska betydelselösa flyktförsök. Då man 
sett denna stekels under andra omständigheter så ytterst 
livliga rörelser, gör det ett så mycket egendomligare intryck 
att här få bevittna, huru försiktigt han kommer fram, 
ställer sig ansikte mot ansikte med kakerlackan och med 
bakåtlagda antenner, för att ej i onödan beröra henne, sakta ' 
griper tag i hennes antennstump. 
De nyssnämnda orienteringsslagen måste ofta upprepas, 
om vägen är lång, och det är därför en rätt omständlig sak att 
äntligen lyckligt och väl få kakerlackan instängd i sin arrest. 
Vid stängningen springer stekeln alltid ytterst beskäftigt 
omkring i närheten och hämtar ett gruskorn här, en blad- 
bit där, vilket han bär fram och instoppar i hålans mynning, 
omväxlande med att han krafsar ned sand med frambenen. 
Till sist lägges en mängd wväxtavfall över det hela, så att 
ingången blir alldeles osynlig. Denna håla är ej avsedd att 
ånyo öppnas, ty Dolichurus består ej sin larv mer än en en- 
da kakerlacka, medan vår andra kakerlackjägare, Tachytes 
lativalvis, ej nöjer sig med mindre än två. 
De kakerlackor, som inläggas i denna stekels larvkam- 
rar, äro alltid honor, stundom sådana som bära med sig sin 
äggkapsel (se fig. 27). Hanarna ha mindre kropp, fastän de 
oätbara vingarna äro större; de ha sålunda mindre närings- 
värde. Blott i ett enda fall har en Dolichurus setts bära 
en larv av kakerlackan, eljes ha de iakttagna bytena alltid 
varit fullbildade. Ägget fästes längs framsidan av ena mel- 
lanbenets höft. 
Om den framgrävda kakerlackan instänges i ett glasrör, 
tillslutet "med bomullsproppar, kan man bereda sig tillfälle 
att följa hennes vidare öden. I regeln är hon fullt rörlig, 
står upprätt och springer undan små stycken, om hon vid- 
röres. Antennstumparna svängas, och alla åtkomliga kropps- 
