141 
das. Förmodligen hade han alldeles glömt bort var det fanns, 
då han såg sig inför denna nya situation. Hans handlingssätt 
var ju emellertid ett helt annat än den förra stekelns under 
alldeles lika omständigheter. Individerna äro ingalunda stöp- 
ta i samma form. 
Exp. 3. En Dolichurus höll på att avsluta stängningen 
av sin håla. Denna öppnades så pass mycket, att kakerlackan 
kunde dragas fram. Hon låg på ryggen i cellen men spratt 
till vid beröringen och reste sig på benen. Sedan kaker- 
lackan blivit ställd 3 cm. från den nu öppna cellens ingång, 
återvände Dolichurus om en stund för att avsluta den avbrut- 
na stängningen. Därvid blev han varse sitt återuppståndna 
byte, studsade ett ögonblick. men började strax hämta grus- 
korn och växtavfall, som lades kring kakerlackans bakre 
del. Vid stekelns beröring sprang kakerlackan några steg, 
särskilt då en del stängningsmaterial lades på hennes rygg. 
Emellertid tycktes Dolichurus snart anse sig ha anbragt till- 
räckligt med stängningsmaterial i sitt bytes omedelbara när- 
het, ty han började nu lägga allt det framburna växtavfallet 
bakom kakerlackan, allt längre ifrån henne, alldeles som 
om han utfyllt en gång. En stor barkflisa, som med möda 
drogs fram och lades ett par cm. bakom kakerlackan, an- 
sågs sannolikt ha gjort mycken effekt, ty snart därefter upp- 
hörde stekeln med sitt löjligt ändamålslösa arbete. Det var 
påfallande, att intet lades kring kakerlackans främre del 
utan allt kring eller bakom den bakre. Detta berodde säkert 
därpå att kakerlackan i cellen ligger eller står med huvudet 
inåt, så att bakkroppen är riktad mot cellens ingång. Ste- 
keln hade således klart för sig, att stängningsmaterialet bor- 
de placeras bakom kakerlackan, emedan gången brukar be- 
finna sig just där. 
Sedan stekeln nu nedlagt ungefär så mycket arbete, som 
brukar åtgå för en vanlig stängning, började han ströva om- 
