142 
kring. Därvid kom han också händelsevis tillbaka till den 
plats, där kakerlackan fortfarande stod stilla. Då stekeln 
råkade beröra henne, ryggade hon så häftigt undan, att 
hon föll omkull på ryggen. Dolichurus å sin sida blev syn- 
barligen lika rädd och skyndade hastigt bort för att ej mer 
återvända. I huvuddrag överensstämde hans tillvägagående 
med det under exp. 1 omtalade men avvek i några detaljer. 
I Tyskland, där denna stekel har flera slags kakerlackor 
att välja på, har Handlirsch sett honom släpa på en Aph- 
lebia punctata, som är något mindre än vår skogskakerlacka, 
och Ferton har sett den sydeuropeiska Dolichurus hae- 
morrhous med rov av Loboptera decipiens. Brauns fann i 
Sydafrika upprepade gånger under stenar kakerlackor, som 
på bröstet buro en stekellarv. Efter flera fåfänga försök lyc- 
kades det honom bringa en sådan larv till full utveckling, var- 
vid den visade sig ge upphov till en Dolichurus-art. Smaken 
för kakerlackor visar sig sålunda konstant för släktet under 
vitt skilda breddgrader och likaledes vanan att lösa bostads- 
frågan på enklaste möjliga sätt. 
Enligt de underrättelser, som föreligga om släktet Ampu- 
lex, skulle dess vanor nästan i allt vara likartade med dem, 
som beskrivits för Dolichurus. Perkins omtalar, att i Väst- 
afrika ÅA. sibirica intränger i bostäder, där det finns gott 
om kakerlackor, och anfaller sådana, som stundom kunna vara 
fyra gånger så stora som stekeln själv. Sedan han stuckit 
kakerlackan, blir hon genast lugn och foglig och låter leda 
bort sig för att inspärras i fängsligt förvar på en sådan plats 
som t. ex. i ett nyckelhål. Réaumur refererar iakttagelser 
av Cossigni över en på Mauritius allmän Ampulex-art, som 
förmodligen är den i Ostindien förekommande A. compressa. 
Enligt beskrivningen skulle stekeln gripa en mötande kaker- 
lacka i främre delen av huvudet och sticka henne på under- 
sidan. Därefter lämnar 'han sitt byte för att i omgivningarna 
uppsöka något, förmodligen förut utsett, gömställe, kommer 
