150 
spislarna. På dessas inre sidoväggar murar den grupper av 
horisontella, rörformiga lerceller, som visserligen anbringas 
så, att de ej nås av lågorna från härden, men ständigt äro 
omsvepta av rök samt av ångorna från matlagningen. Dessa 
bräckliga lerceller förstärkas därigenom att mellanrummen 
uppfyllas med lera, så att det hela slutligen utvändigt ter sig 
som en formlös och av röken svärtad lerklump. Under mur- 
ningsarbetet låter stekeln liksom flera andra arter av släktet 
höra fen ljudlig sång. Cellerna provianteras med unga spindlar 
av olika grupper. Antaletsådana i varje cell växlar efter storle- 
ken. På den först inlagda spindeln anbringar stekeln sitt ägg nä- 
ra basen av bakkroppen. Tack vare den ständiga värme, för 
vilken dessa bon äro utsatta, tror Fabre, att tre årliga genera- 
tioner frambringas, den sistaiseptember, varefter dennas av- 
komma i sina lerceller är utsatt för alla vintermånadernas spi- 
selrök 'och framträder som fullbildad i juni. 
Vad som gett åt denna stekel en viss ryktbarhet, är ett 
par experiment, som Fabre företagit med densamma, och som 
ofta citeras som praktfulla exempel på instinktens blindhet. 
En stekel av denna art hade byggt sin cell färdig och hemfört 
sin första spindel, på vilken som vanligt ägget anbragtes. 
Under stekelns nästa jaktutflykt tog Fabre bort den inlagda 
spindeln och sålunda tillika stekelns ägg. Vid stekelns åter- 
komst med en ny spindel tycktes han ej lägga märke till att 
ägget saknades, ty han lade inget nytt på den sist hemför- 
da spindeln. På samma sätt tog Fabre alltjämt bort varje 
ny spindel som hemfördes, så att cellen, för varje gång ste- 
keln kom tillbaka, var tom. På detta sätt fortgick det i två 
dagar, under vilka stekeln hade hemfört 20 spindlar. Nu 
ansåg han sig tydligen ha uträttat allt vad man kunde begära 
för denna cell, ty fastän den fortfarande var tom, stängde 
han den lika omsorgsfullt som vanligt genom att mura ett 
lock över idess mynning. 
En annan stekel, som börjat mura på det yttre gemensam- 
