IST 
som sitter tätt invid på marken, med höjd framkropp och 
med de gula frambenen upplyfta och fäktande i tomma luften, 
medan antennerna samtidigt livligt slå uppifrån och nedåt. 
Hans livliga intresse framgår av det sätt, på vilket han 
vrider sig efter warje rörelse av sin tillbedda för att kunna 
oavbrutet följa henne med sina stora, gröngula ögon. Stun- 
dom uppvaktas den grävande honan av 2—3 beundrare sam- 
tidigt. Så snart hon flyger upp, lyfta också alla hanarna 
och hålla sig, tätt tillsammans, svävande bakom henne. ibland 
äventyrar den djärvaste av dem ett närmande. Parningen 
äger rum i flykten. 
Bembex var den första rovstekel, som påvisades, tvärt 
emot vanliga förhållandet inom denna grupp, även efter 
äggets kläckning och under larvens uppväxttid fortfara att 
bära in nytt foder. Fabre, som uppdagade denna intressanta 
avvikelse, trodde att den framtvingades därav att Bembex 
ej som andra rovsteklar skulle använda metoden att paraly- 
sera sina byten, utan levererade dem fullständigt döda. Men 
då hans larv, enligt Fabre's uppgift, vägrar att förtära by- 
ten, som ej äro oklanderligt färska, kan ej stekelmodern på 
en gång inlägga mer än som går åt för dagen, och därav 
har det allmänt gängse talesättet uppstått, att Bembex skulle 
visa den med de sociala steklarnas överensstämmande uppföd- 
ningsmetoden att dag för dag mata sin larv med färsk föda. 
Den som först började framställa tvivel om den bok- 
stavliga riktigheten av dessa påståenden var Ferton efter 
sina iakttagelser över den sydeuropeiska Bembex oculata. 
Han erinrar om att redan Lepeletier uppgivit, att Bembex 
skulle sticka och förlama sina byten, så att de ännu 10 
dagar därefter visade spår av liv. Själv fann Ferton de 
flesta i cellerna inlagda flugorna ännu vara levande. Av 
20 flugor i en cell hade 16 ännu ej angripits av larven, av 
12 i en annan cell voro, 8 ännu orörda. På 12:te dagen där- 
efter voro 2 av dem vid liv, och ännu på 13:de dagen rör- 
