160 
thorax, just vid roten av den utspända vingen, skulle san- 
nolikt flugan stjälpa omkull genom tyngden av ägget, och 
detta senare skadas av de vassa sandkornen, om ej vingen 
vore utspänd till stöd. Denna Fertons förklaring förefal- 
ler 'mycket rimlig, och det var av synnerligt intresse att få 
se även B. rostrata överensstämma i samma små detaljer, 
som således tydligen äro betydelsefulla för släktet. 
För att kunna bilda sig en föreställning om stekelns för- 
måga att paralysera, visade det sig lämpligt att med en pincett 
fatta tag i flugans vinge, just som 
Bembex slagit sig ner framför 
ingången, och med ett plötsligt 
ryck lösgöra henne ur stekelns 
omfamning. Den förbluffade Bem- 
bex gjorde då en flyktsväng, men 
kom snart tillbaka och sökte i för- 
bifarten haka fast de två bakre 
benparen vid flugan och sålunda 
rycka henne med sig. Släpptes i , 
5 Fig. 35. Ägg av Bembex oculata 
detsamma taget med pincetten, under flugans vinge. (Efter Ferton.) 
gjorde stekeln en ny sväng med 
flugan under en egendomligt guppande flykt, som förmod- 
ligen berodde på att han starkt krökte in bakkroppsspetsen 
under flugan. Då han sedan återkom till hålan, bar han 
flugan i vanlig ställning. 
Om den framräckta flugan hölls stadigt fast med pincet- 
ten, så att stekeln ej kunde rycka henne med sig i flykten, 
plägade han gripa ett fastare tag med alla benparen, krökte fram 
bakkroppens spets och stack flugan i halsen, mera sällan 
i bröstets framkant. Därefter gjorde han en guppande flykt- 
sväng på 4—06 meter och återkom för att bära in flugan. 
Dessa försök upprepades så många gånger med samma resul- 
tat, att det är alldeles påtagligt, icke blott att Bembex kan 
sticka, utan att det är hans vanliga paralyseringsmetod. 
