167 
tinggruppen i sin helhet i vanan att lägga ägget i den 
ännu tomma cellen och särskilt med de sociala getingarna i 
sitt sätt att uppföda larven med då och då anskaffat foder. 
Gorytes. 
Såsom nyss nämndes, fånga flera arter av släktet Stizus 
stritar till foder åt sina larver, men vi ha i vårt land åtskilliga 
andra stritjägare, såsom Gorytes, Alyson och Mimesa, av 
vilka blott det förstnämnda släktet, som innefattar flera tämli- 
gen stora och delvis rätt vanliga arter, här skall omnämnas. 
Gorytes-arterna, särskilt de större, ha i både form och färg- 
teckning en påfallande likhet med små getingar. Hand- 
lirsch, som fäst uppmärksamheten härpå, framhåller tillika, 
att vissa Gorytes-arter förekomma just på samma boplatser 
som de solitära getingarter, vilka var och en av dem 
mest liknar. Han sammanställer särskilt fyra sådana mimi- 
cry-par ur de båda grupperna och anser, att det i alla fyra 
fallen är rovstekeln, som antagit getingens dräkt, kanske 
för att lättare komma åt sitt byte, som ej har någonting att 
frukta av getingen. Intet av dessa mimicry-par förekom- 
mer i Sverige, men däremot ha vi ett annat dylikt, lika 
påtagligt, nämligen Gorytes campestris och de solitära ge- 
tingarna Hoplomerus reniformis och spinipes. De gula 
teckningarna på den förövrigt svarta kroppen äro nästan 
desamma; skenben och fötter ha hos campestris och reni- 
formis samma brungula färg. Storleken är hos båda 
10—13 mm. 
Gorytes campestris. Den första gången, som den egen- 
domliga likheten mellan dessa båda till vitt skilda familjer 
hörande steklar fäste min uppmärksamhet, var vid iaktta- 
gandet av en Hoplomerus-koloni på en lerig fläck i en för- 
