207 
när den använder foderdjur av båda slagen, fäster ägget 
på en av skinnbaggarna. Denna olikhet torde dock bero 
på att dessa senare äro vida talrikare i den sistnämnda ste- 
kelns celler, medan motsatt förhållande råder hos Coelocrabro 
cinxius. Det är att märka, att harkrankarnas långa ben alltid 
voro avbitna, påtagligen därför att de inkräkta för mycket 
på utrymmet i cellerna, varjämte de skulle bereda stekeln 
-svårighet vid införandet i den trånga gången. På samma 
sätt brukar, såsom förut omtalats, Dolichurus avbita stör- 
re delen av kakerlackornas långa antenner och de sedermera 
omnämnda wvägsteklarna av släktet Pseudagenia alla eller 
några ben på de spindlar, som skola införas i cellerna. 
Då denna stympning sker omedelbart efter jakten, och så- 
ledes innan ännu något försök gjorts att införa bytet i cellen, 
är det uteslutande efter ögonmått som stekeln bedömer, 
huruvida ifrågavarande operation är av behovet påkallad 
eller ej. Att en tydlig förmåga att döma efter ögonmått 
likaledes kommer till användning hos Ammo phila cam pestris 
vid denna stekels val av småstenar att tillsluta hålorna med, 
har omtalats i det föregående (sid. 83). 
Ännu en Coelccrabro-art, C. aphidum, har uppgivits in- 
samla ett avvikande rov, nämligen bladlöss, men intet är i 
nyare tid känt därom. Däremot är en art av det med mycket 
långskaftad bakkropp utrustade släktet Rhopalum känd för 
att tillgripa ett bland silvermunsteklarna enastående byte. 
Rho palum-arterna såväl i Europa som i Amerika infånga 
små myggor. Samma rov användes också av Rhopalum 
clavipes, men därjämte har denna art såväl i Danmark (Bor- 
ries) och Holland (Bouwman) som här i Sverige funnits in- 
fånga stövsländor (psocider), såväl bevingade som vinglösa. 
Medan denna art eljes alltid uppgives bo i ihåliga stjälkar el- 
ler maskhål i trä, anträffades den vid Sundsvall boende 
i en sandbrink, där den i en cell hopsamlat 16 små vinglösa, 
livligt sprattlande psocider. En av dem bar stekelns ägg 
