213 
övertygad, att han utan svårighet skulle på vanligt sätt kunna 
förvärva sitt uppehälle. 
Den spindel, som bar spissus-larven, var ännu, sedan 
larven sugit på honom i sex dagar, fullt livskraftig, rörde sig 
livligt och intog försvarsställning mot en insläppt levande 
fluga, som han dock ej bet. Redan följande morgon låg 
spindeln hopsjunken och död. Stekellarven var nu unge- 
fär lika lång som spindeln själv. På nionde dagen efter sin 
kläckning hade han förtärt allt ätbart på spindeln och bör- 
jade kokongspinningen. Den färdiga kokongen liknade and- 
ra vägsteklars, d. v. s. den var långsträckt äggformig, grågul 
och pergamentartad. 
Vid fortsatt iakttagande av denna stekels tillvägagående 
har det sedermera ytterligare bekräftats, att han aldrig jagar 
fritt kringlöpande spindlar. Om han stöter upp någon sådan 
under sina strövtåg, tycks han snarare bli förskräckt vid 
mötet. Vissa vargspindelhonor inreda åt sig vid tiden för 
äggläggningen under försommaren en sådan med väv tapet- 
serad ruvningskammare, som ovan beskrivits, i vilken de 
inspärra sig och avbida äggens kläckning för att sedan kom- 
ma ut med sina ungar. Det är till sådana inspärrade spindel- 
honor, som spissus bryter sig in. Ofta är avfallet, som 
täcker ingången, så starkt hopfästat med spindelväv, att det 
överstiger stekelns krafter att bana sig väg därigenom. När 
han emellertid lyckats bryta sig en öppning i taket, plägar 
han att börja med sticka in spetsen av bakkroppen, för- 
modligen för att redan från början sätta sig i respekt. När 
öppningen blivit tillräckligt stor, tränger han sig in och vi- 
sar sig vanligen ej på en god stund. Stundom kommer han 
ut och går in flera gånger med några minuters rast mellan 
varje anfall. Att det ej avlöper utan strid därnere i spindelns 
kammare, märks därpå att spindeln efter stekelns besök ej 
sällan fått ett eller flera ben avbrutna. Stekeln måste emel- 
lertid tillfälligt förlama spindeln med ett styng för att kun- 
