214 
na fästa sitt ägg på honom, varefter han nödtorftigt stänger 
öppningen i taket, såsom ovan beskrivits. Om man, omedel- 
bart efter det stekeln kommit upp, undersöker spindeln, 
visar den sig ännu, orörlig, men så hastigt övergående är 
effekten av stekelns styng, att spindeln ibland repat sig re- 
dan innan stängningen fullt avslutats. Har spindeln redan 
vid stekelns inträngande lagt sina ägg, söker han under de 
följande dagarna höja sina sjunkande krafter genom att för- 
tära dem. Under alla förhållanden komma således äggen 
stekellarven tillgodo såsom näring. 
Det förefaller onekligen att vara ett i högsta grad dris- 
tigt tilltag av stekeln att tränga in i den trånga kammaren 
till sin bittre fiende, som är större än sin angripare och där- 
till beväpnad med fruktansvärt spetsiga och kloformigt krök- 
ta giftkäkar. Men dessa i avbidan på sin nedkomst inspär- 
rade spindelhonor tyckas under dessa sin väntans dagar 
vara betydligt mindre rörliga och sannolikt väsentligt svagare 
än de fritt kringlöpande. Därtill blir sannolikt spindeln så 
slagen av skräck vid sin fiendes inträngande, att han av 
alla krafter kämpar för att undkomma utan att använda sina 
försvarsvapen. Man kan väl tänka sig, att vid denna våld- 
samma kamp för livet inom det trånga utrymmet spindeln 
lätt skall råka bryta av ett eller annat av sina sköra ben. 
Detta är icke stekelns avsiktliga verk, såsom hos den seder- 
mera nämnda Pseudagenia, ty man finner minst lika ofta, 
att de av spissus behandlade spindlarna ha alla sina ben 
i behåll. 
Tillsvidare är det av släktet Pompilus i vårt land endast 
spissus, som gjort sig känd för att använda denna enkla jakt- 
metod, som på samma gång besparar stekeln besväret att 
gräva någon håla, men det tycks sannolikt, att några närstå- 
ende sällsynta arter, som i likhet med spissus sakna gräv- 
borst på framfötterna, skola komma att visa sig även i sina 
levnadsvanor överensstämma med denne. Emellertid har 
