220 
han packar den nedkrafsade sanden med så hastiga slag av 
bakkroppens spets, att hela hans kropp därvid försättes i 
skakning. Samma stängningsmetod använda icke blott de 
flesta vägsteklar utan också många i marken grävande rov- 
steklar. Dessa senare ha till och med blivit utrustade med 
ett särskilt organ för denna förrättning, ett litet trekantigt, 
förtjockat fält (pygidialfältet) på ryggsidan av sista bak- 
kroppsleden, som vid sandens packning tjänstgör som stamp. 
När till sist ingången blivit alldeles fylld med sand, plägar 
stekeln stundom med käkarna bära fram små torra bladbitar 
och annat växtavfall för att fullständigt dölja ingångens plats 
genom att göra den lik kringliggande mark. Dessa senare 
försiktighetsmått försummas dock ofta av denna vägstekel. 
Så går det till under fredliga förhållanden. Men det 
händer ofta, att stekeln vid boplatsen möter avundsjuka 
kamrater, som söka beröva den lycklige jägaren hans byte. 
Vanligen är det vid den därvid uppblossande tvekampen 
spindelns ägare, som i sin rättmätiga harm kämpar mera 
energiskt och därför avgår med seger. Icke ens i det ögon- 
blick, han håller på att släpa ner sitt byte, går han dock 
säker för illviljan, såsom framgår av följande. En viaticus 
höll just på att draga in sin spindel, som tycktes vara för 
stor i förhållande till gångens vidd, så att det gick långsamt. 
Ännu syntes spetsen av spindelns bakkropp i mynningen 
och uppdagades av en kringströvande stekel av samma art, 
som genast sökte tillägna sig detta frestande byte. Det 
blev emellertid ett långvarigt och tungt arbete, ty spindelns 
ägare höll fast på insidan, och det omtvistade bytet neddrogs 
under kampen så långt, att även rövarens kropp helt och 
hållet följde med ner i hålan. Den senare stekeln var emel- 
lertid något större och starkare och lyckades till sist draga 
ut spindeln, men han fick ej länge glädja sig åt erövringen, 
ty i samma ögonblick störtade den ursinnige ägaren ut, 
sjudande av förbittring, och nu började en långvarig och 
