2217 
häftig kamp, under vilken än den ene, än den andre av 
kämparna sökte släpa bort spindeln, omväxlande med att 
båda häftigt tumlade om varandra på marken. Slutligen 
lyckades den rättmätige ägaren släpa undan sin spindel, me- 
dan rövaren sökte på annat håll. I största hast drogs nu spin- 
deln nedför sluttningen och bragtes i säkerhet mellan topp- 
bladen av en lingonkvist halvannan meter från stridsplat- 
sen. Därefter återvände stekeln för att iordningställa sin 
under stridstumultet mycket ramponerade håla och gick 
sedan för att hämta sitt gömda byte. Därvid var det tyd- 
ligt, att han erinrade sig ha gömt spindeln i toppen på en 
lingonkvist, men som han under sin upphetsning hade för- 
summat att göra orienteringsslag, kom han ej längre ihåg, 
vilken det var. Då han ankommit till närheten av gömstäl- 
let, besteg han där en mängd lingonkvistar, somliga uppre- 
pade gånger, men det dröjde rätt länge, innan han: besteg 
den rätta, som han dock många gånger sprungit förbi. Någ- 
ra luktspår följde således ej denna stekel, utan han var 
uteslutande hänvisad till sitt ofullkomliga minne. Det åter- 
funna bytet bars uppför sluttningen igen, tämligen rakt på 
målet, men ändå stannade ej stekeln, förrän han hunnit 1/2 
m. förbi. Då anade han oråd, hängde spindeln mellan några 
sammanlutande grässtrån, högt över marken, gjorde däref- 
ter några orienteringsslag, till dess han återfann hålan, i 
vilken han nu slutligen ostörd fick släpa ner sitt byte. 
Om man uppgräver en av stekeln tillstängd håla, finner 
man, att den 3—35 cm. långa gången leder snett nedåt till en 
liten kammare, i vilken den orörliga spindeln vilar med ryg- 
gen uppåt och med huvudet vänt mot ingången. På sidan 
av bakkroppen sitter stekelns ägg fästat. De av denna ste- 
kel infångade spindlarna paralyseras varaktigt och visa blott 
obetydliga rörelser i motsats till de av fumipennis, gibbus 
och chalybeatus inburna, vilka vanligen mycket snart hämta 
sig och i fullt livskraftigt tillstånd förtäras av stekelns larv. 
