230 
förlamade spindel mellan några sammanlutande grässtrån och 
just höll på att 2/3 m. från gömstället gräva sin håla. Under 
tiden beströddes marken mellan hålan och spindeln med 
ett tjockt lager av sand. Om en stund avbröt stekeln arbetet 
och begav sig utan tvekan i ganska rak kosa över den ut- 
strödda sanden bort till sitt byte, vilket han dock ej häm- 
tade utan blott ville inspektera. Sedan han övertygat sig, att 
spindeln låg kvar, återvände han över sanden till hålan, dock 
ingalunda följande sina förra spår, fastän han ej mycket 
avvek från den rätta riktningen. Ännu en gång beströd- 
des marken med ny sand, och om en stund avlade stekeln 
ånyo ett besök hos rowvet för att strax därefter vända åter 
till hålan. Även denna gång hade stekeln tydligen riktningen 
klar för sig, fastän han på återvägen ej beträdde samma spår. 
Det är uppenbarligen mindre beskaffenheten av markens 
yta, men fasthellre några över ytan upphöjda föremål, som 
äro hans ögonmärken. Så länge dessa äro orubbade, för- 
villas ej hans kosa. 
Nu ställdes en halv tegelsten på kant bredvid göm- 
stället, så att stenens skugga föll över såväl spindeln som 
över de närmaste omgivningarna. Om en stund hade ste- 
keln slutat sitt arbete och kom nu för att hämta rovet. 
Han gick liksom föregående gånger ganska rakt, till dess 
han kom till skuggan från tegelstenen, då han vek undan och 
gick runt omkring den. Han kände synbarligen ej längre igen 
platsen och undvek att gå in i den honom alldeles obekanta 
skuggan. Sedan han emellertid förgäves undersökt de kring- 
stående grässtråen, vågade han till sist beträda skuggan, där 
han snart återfann sin spindel. 
Exp. 2. En stekel av samma art sågs släpa en nyss 
paralyserad vargspindel på en sandig mark med här och 
där spridda grässtånd. Rovet gömdes på vanligt sätt ett 
stycke över marken mellan några grässtrån, och stekeln begav 
