231 
sig bort, med sänkta antenner sökande på marken, till dess 
han plötsligt stannade på en liten bar, sandig fläck, där 
han utan tvekan började gräva. Denna plats låg 110 cm. från 
gömstället för spindeln. Nu, vidtogos åtgärder för att göra 
den mellanliggande marken och platsen kring gömstället 
oigenkännliga, vilket denna gång åstadkoms genom bortrö- 
jande av gräset, en förändring, som för en varelse av ste- 
keln dimensioner borde ha tett sig på samma sätt som för 
oss, då vi beträda en kalhuggen skogsmark, där vi förut 
sett en högrest skog. Blott gräsståndet, som uppbar spin- 
deln, stod kvar. Trots denna förändring var det utan tve- 
kan, som stekeln om en stund återvände för att bese sitt rov. 
Kanske hade jag, såsom jag numera är benägen att tro, rent 
av gjort stekeln en tjänst, emedan han nu ej längre behöv- 
de stanna i villrådighet om, på vilket grässtånd hans spindel 
fanns, då det numera blott fanns ett enda att välja på. 
Sedan stekeln därefter återtagit sitt grävningsarbete, 
breddes över marken mellan hålan och spindeln en vit hand- 
duk av storleken 90X<55 cm., lagd så, att den kortare diametern 
sammanföll med stekelns väg. På stekeln borde detta göra 
ungefär samma intryck som ett i tjockt snötäcke höljt vin- 
terlandskap på oss. Då han vid sin nästa promenad bort 
till rovet nådde fram till duken, sprang han blott ut ett litet 
stycke på den, men vände då om med synbar förnimmelse 
av att befinna sig på främmande mark. Ännu en gång gjor- 
de han försöket att överskrida duken men hann ej heller 
denna gång långt, innan han gjorde helt om och sprang 
tillbaka likt en med agorafobi behäftad person. Nu före- 
tog han sig att kringgå duken, på vars motsatta sida han 
började söka. Detta sökande varade länge, och vidlyftiga 
slag gjordes i omgivningarna, innan han äntligen återfann 
spindeln. Dock var det synbart, att han hade ett ungefär- 
ligt begrepp om rätta platsen, ty efter vart och ett av de 
många slagen återvände han ständigt dit. Att han så länge 
