234 
nya byte. Han började krafsa sand hit och dit, i början 
mycket tveksamt och planlöst, synbarligen ett rov för 
stridiga böjelser, men så småningom i bestämd riktning mot 
hålans mynning. Han hämtade nu också med käkarna en 
jordklump, vilken han lade i själva mynningen, och fort- 
satte att krafsa sand däröver, så att den bredvid liggande 
spindeln till sist blev delvis övertäckt, utan att stekeln tyck- 
tes ämna taga någon befattning med den. Han hade ock- 
så nyss lagt två ägg och kände sig förmodligen ej dispo- 
nerad för att så snart lägga även ett tredje. 
Då hålan uppgrävdes, befunnos de två nedsläpade spind- 
larna ligga i var sin cell, båda försedda med stekelägg. De 
under exp. 3 och 4 jomtalade steklarna hade således förstått 
att draga nytta av det fördelaktiga anbudet av en utan jakt 
förvärvad spindel, och fastän dessa steklar, liksom alla andra 
arter av släktet Pompilus, eljest endast gräva encelliga bon, 
förstodo dessa att inbespara sig en Idel arbete genom att ut- 
med samma, ännu ej stängda gång gräva en ny cell för 
den så oförmodat till skänks bekomna spindeln. Det kan 
tilläggas, att ännu ett liknande fall iakttogs. Men en annan 
stekel av samma art, som likaledes erbjöds en ny spindel, 
då han kom upp för att stänga, ville synbarligen ej ha något 
med denna att skaffa utan släpade undan den ett stycke. 
Då den ånyo lades fram, begagnade stekeln den som stäng- 
ningsmaterial och myllade ner den i hålans mynning. 
Pompilus fumipennis. Denna art når en längd av 16 
mm. och är den största nordeuropeiska vägstekeln. Den 
är svart, med bakkroppens främre del rödgrå. Flygtiden 
börjar omkring mitten av juni och räcker sedan hela som- 
maren. Någon övervintring av fullt utbildade honor, så- 
som hos viaticus, förekommer således ej. 
Denna stekel väljer sina boplatser uteslutande på mar- 
ker med lös sand, ofta i sällskap med rufipes, och har lik- 
